УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/208/18 Головуючий у 1-й інст. Збаражський  А. М. 
Категорія 76 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Микитюк О. Ю.                 суддів Борисюка Р.М.
Григорусь Н.Й.
при секретарі Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №276/208/18
за позовом  ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання незаконним і скасування наказів, запису про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної допомоги, моральної шкоди 
за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області 
на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року,ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М. у смт. Хорошів,

встановив:

В березні 2018 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом про захист трудових прав. У заяві про зменшення позовних вимог від 20.06.2019 року остаточно просила визнати незаконними та скасувати накази відповідача: № 439-к від 19.12.2017 про звільнення з роботи з 29.12.2017, № 495-к від 29.12.2017 про зміну дати звільнення, № 02-10-к від 22.01.2018 про проведення остаточного розрахунку при звільненні; визнати незаконним та скасувати запис № 29 в трудовій книжці про звільнення з посади з 18.01.2018 на підставі наказу № 495-к від 29.12.2017; поновити її на роботі з 18.01.2018; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.01. 2018 по день ухвалення судового рішення, матеріальну допомогу у розмірі 4550грн. у зв`язку з її 50-річчям, завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 50000грн. В обґрунтування заяви зазначила, що працювала у відповідача з 2004 року, з 2017 року – на посаді головногоспеціаліста страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму. 01.03.2018 отримала трудову книжку із записом про її звільнення з 18.01.2018. Про скорочення посади її ніхто не попереджав та не ознайомлював з відповідним наказом, не враховано її переважне право на залишення на роботі. З 18.12.2017 по 17.01.2018 вона перебувала на стаціонарному лікуванні. 20.12.2017 її ознайомили та вручили копії: наказу № 439-к від 19.12.2017 про звільнення з 29.12.2017, розрахунку відпустки та розрахунок матеріальної допомоги на підставі вказаного наказу. У період тимчасової непрацездатності, 03.01.2018 поштовим зв`язком вона отримала лист від 29.12.2017 у якому було повідомлено, що її звільнення буде проведено в перший день після закінчення тимчасової непрацездатності, до якого додано копію наказу від 29.12.2017 №495-к про звільнення в перший день після закінчення тимчасової непрацездатності, копію наказу від 19.12.2017 №439-к та копію повідомлення від 27.12.2017 №400 про нараховані суми. Однак, наказ № 439-к від 19.12.2017 про звільнення з 29.12.2017 відповідачем не скасований. З 18.01.2018 по 06.02.2018 вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.02.2018 по 19.02.2018. 20.02.2018 вона вийшла на роботу, до якої її не допустили. Після стресу, отриманого внаслідок незаконного звільнення, вона захворіла. 
Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано накази виконуючого обов`язки начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Прокопчука В.В.: №439-к від 19.12.2017 про звільнення ОСОБА_1 з 29.12.2017 з посади головного спеціаліста страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області; №495-к від 29.12.2017 про перенесення дати звільнення ОСОБА_1 з 18.01.2018; №02-10-к від 22.01.2018 про проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні. Поновлено ОСОБА_1 на роботі з 18 січня 2018 року на посаду головного спеціаліста страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. Скасовано запис №29 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , належної ОСОБА_1 , про звільнення з 18.01.2018 з посади, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України на підставі наказу №495-к від 29.12.2017. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 січня 2018 року по 17 травня 2021 року в сумі 406522грн.53коп. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000грн. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що позивач підлягала звільненню в перший день виходу з лікарняного, 18.01.2018. Вважає, що, дійшовши висновку про те, що позивач звільнена в період тимчасової непрацездатності, суд не врахував наслідки такого звільнення, які тягнуть за собою не поновлення працівника на роботі, а зміну дати звільнення працівника у перший день після закінчення непрацездатності. Відповідні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 04.11.2020 у справі №389/2004/16-ц. Крім того, відповідач діяв в рамках правового поля і не мав наміру завдати позивачу моральних чи фізичних страждань, не порушив його прав, тому моральна шкода стягнута безпідставно. Доводів щодо неправильності рішення в частині відмови в задоволенні позову апеляційна скарга не містить.
У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Посилається на наявність у відповідача вакантних посад, які не були їй запропоновані.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста страхових виплат та медико-соціальних послуг відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Хорошівського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань. У відповідача відбулось скорочення чисельності та штату працівників, зокрема у Хорошівському відділенні було ліквідовано відділ обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму. Наказом №439-к від 19.12.2017 звільнена з 29.12.2017 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. В подальшому, наказом № 495-К від 29.12.2017 дата звільнення перенесена на перший день після закінчення тимчасової непрацездатності.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Звільнення працівника з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).
27.10.2017 ОСОБА_1 була повідомлена про зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці з 01 січня 2018 року та можливе майбутнє звільнення. 
Проте, про скорочення посади і звільнення, пов`язане саме із цією обставиною, вона була повідомлена лише 20 грудня 2017 року і звільнена до спливу передбаченого законом двомісячного строку.
В матеріалах справи відсутні відомості про наявність вакантних посад в період двомісячного терміну з дня попередження про звільнення 20.12.2017.
З наданих до відзиву і долучених апеляційним судом до матеріалів справи відомостей з центру зайнятості, штатних розкладів, наказів про прийняття на роботу вбачається, що працівники в межах усієї територіальної структури приймались на роботу або до дати попередження позивачки про звільнення, або за новим штатним розкладом, який не існував на день попередження, або на тимчасові (не вільні) робочі місця, тобто на посади, які не були вакантними в контексті ст. ч.2 ст.40 КЗпП України.
Як роз`яснено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.
Виходячи з положень даної норми, дату звільнення належить змінити на 20.02.2018.
За правилами ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.09.2020 в справі №205/4196/18 у разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).
В період з 18 грудня 2017 року по 19 лютого 2018 року позивачка була тимчасово непрацездатна, мала стати до роботи 20 лютого 2018 року.
Отже, датою звільнення ОСОБА_1 з урахуванням тимчасової непрацездатності, також є дата 20.02.2018.
Оскільки відповідач здійснив розрахунок з позивачкою по 18.01.2018, а після цього вона була тимчасово непрацездатна, підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст.235 КЗпП України відсутні.
Як передбачено ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порушення прав людини, зокрема трудових, безперечно викликає негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. 
Відповідач неправильно визначив дату звільнення позивачки, яка мала бути звільнена на місяць пізніше, але вона не довела, що через такі дії зазнала моральної шкоди. 
Суд першої інстанції частково задовольнив позов без урахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду в справі №205/4196/18, положень ст.273-1 КЗпП України, ч.1 ст.81 ЦПК України.
За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме щодо зміни дати звільнення з 18.01.2018 на 20.02.2018.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задовольнити частково.
Скасувати рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року в частині задоволення позову і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 18 січня 2018 року на 20 лютого 2018 року. В решті вимог відмовити.
В частині відмови у задоволенні позову рішення залишити без змін.
Компенсувати Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області судовий збір 9218грн.31коп. в розмірі за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                Судді: