ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року 
м. Київ
справа №1840/3752/18
адміністративне провадження № К/9901/9759/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати:
податкові повідомлення-рішення від 11.05.2018 року: №0032511303 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 199  243,80 грн; №0032501303 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340 грн; №0032521303 про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 16  603,65 грн; №0032531303 про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 223  175 грн;
вимогу від 12.07.2018 року №Ф-5699-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 64  520,73 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду 08 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.05.2018 року №0032511303, №0032501303, №0032521303, №0032531303, вимогу від 12.07.2018 року №Ф-5699-17.
Постановою Верховного Суду 16 липня 2019 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено.
Скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській області від 11.05.2018 року №0032511303, №0032501303, №0032521303, №0032531303, вимогу від 12.07.2018 року №Ф-5699-17 про сплату боргу.
Не погодившись із Другого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, ГУ ДПС у Сумській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.10.2015 року до 01.10.2016 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку ІІ групи, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 15.10.2015 року.
З 01.10.2016 року по 31.12.2016 року ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, на яку його переведено на підставі заяви від 13.09.2016 року про відмову від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків та зборів та розрахунку доходу за попередній календарний рік, відповідно до якого загальна сума отриманих доходів складає 1  208  782 грн.
З 01.01.2017 року по 27.07.2017 року позивача переведено на спрощену систему оподаткування на підставі його заяви від 14.12.2016 року про застосування спрощеної системи оподаткування та розрахунку доходу за попередній календарний рік, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 23.01.2017 року.
09.02.2017 року позивач подав до відповідача декларацію платника єдиного податку за 2016 рік, відповідно до якої загальний дохід у звітному періоді визначений в сумі 1  633  503,40 грн, обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків - в сумі 66  751,70 грн.
З 27.07.2017 року ФОП ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність, анульовано реєстрацію платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку про що до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.
28.08.2017 року у зв`язку з виявленими помилками позивачем подана уточнююча податкова декларація, згідно з якою загальний дохід у 2016 році визначений в сумі 1  566  751,70 грн, а обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків - в сумі 66  751,70 грн.
29.11.2018 року позивач подав уточнюючу податкову декларацію за 2016 рік, відповідно до якої загальна сума доходу визначена в розмірі 1  499  731,70 грн. Зазначені декларації прийняті податковим органом.
Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 27.07.2017 року та з питань правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.01.2014 року по 27.07.2017 року, за результатами якої складено акт перевірки №1644/18-28-13-03/2806204517/115 від 27.03.2018 року.
В акті перевірки зазначено про порушення позивачем, зокрема:
-  п.п.298.1.4 п.298.1 ст.298 ПК України в частині застосування спрощеної системи оподаткування в періоді з 01.01.2017 року по 27.07.2017року;
- п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік на суму 159  395,04 грн та військового збору за 2017 рік на суму 13  390,53 грн;
- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного внеску на суму 58  058 грн та несвоєчасної його сплати;
- п.181.1 ст.181, п.183.4, п.183.9, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.200.1 ст.200, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2017 рік на суму 178  540 грн.
На підставі висновків акту перевірки 11.05.2018 року ГУ ДФС у Сумській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.05.2018 року:
- №0032501303 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340 грн;
- №0032511303 про збільшення грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 199  243,80 грн, з яких: 159  395,04 грн - основний платіж, 39  848,76 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
- №0032521303 про збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 16  603,65 грн, з яких: 13  282,92 грн - основний платіж, 3  320,73 грн - штрафні (фінансові) санкції;
- №0032531303 про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на суму 223  175 грн, з яких: 178  540 грн - основний платіж, 44  635 грн - штрафні (фінансові) санкції .
12.07.2018 року відповідачем прийнято вимогу №Ф-5699-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, з урахуванням штрафу та пені, в сумі 64  520,73 грн, з яких: 58  058 грн - сума боргу (недоїмки), 6  245,58 грн - штраф, 217,15 грн - пеня.
Підставою для нарахування спірних податкових зобов`язань слугували висновки податкового органу щодо перевищення ФОП ОСОБА_1 гранично допустимого розміру доходу в 2016 року і як наслідок незаконність перебування його в 2017 році на спрощеній системі оподаткування.
Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем доведено факт перевищення ФОП ОСОБА_1 граничного доходу платника єдиного податку в 2016 рік, відсутність у позивача права застосовувати спрощену систему оподаткування у 2017 році, та, як наслідок, заниження позивачем податкових зобов`язань за 2017 рік, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення, вимога відповідача є правомірними.
Скасувавши рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у 2016 році позивачем не був перевищений граничний обсяг доходу в розмірі 1 500 000 грн, тому він мав право в 2017 році застосовувати спрощену систему оподаткування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п.п.291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Згідно із п.291.3 ст.291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до п.291.4 ст.291 ПК України до другої групи платників єдиного податку можуть бути віднесені суб`єкти господарювання - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.
Відповідно до п.292.1 ст.292 ПК України, доходом платника єдиного податку, зокрема для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п.292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Згідно із п.292.4. ст.292 ПК України, у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами, доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).
Відповідно до п.292.14 ст.292 ПК України визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Згідно із п.292.16 ст.292 ПК України, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.
При цьому, якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови неперевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого п.п.3 п.291.4 ст.291 цього Кодексу.
На виконання п.296.2 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені п.295.1 ст.295 цього Кодексу.
Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у п.291.4 ст.291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.
Відповідно до п.п.296.5.1 п.296.5 ст.296 ПК України, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, у разі перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у п.291.4 ст.291 цього Кодексу, або самостійного прийняття рішення про перехід на сплату податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої (фізичні особи - підприємці) груп, або відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.
Згідно із п.п.296.5.2 п.296.5 ст.296 ПК України, у податковій декларації окремо відображаються обсяг доходу, оподаткований за ставками, визначеними для платників єдиного податку першої та другої груп, та обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків, обсяг доходу, оподаткований за новою ставкою єдиного податку, обраною згідно з умовами, визначеними цієї главою, авансові внески, встановлені п.295.1 ст.295 цього Кодексу.
Підпунктом 298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України встановлено обов`язок платника єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.08.2016 року між позивачем (Комісіонер) та ТОВ «Альтанка-Нерухомість» (Комітент) укладено договір комісії №01/08, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Альтанка-Нерухомість» мед гречаний, здійснив його реалізацію третім особам на загальну суму 70  020 грн, передав грошові кошти, отримані за реалізований товар Комітенту з вирахуванням комісійної винагороди в розмірі 3000 грн.
В підтвердження виконання умов договору позивачем надано копію договору комісії від 01.08.2016 року №01/08, додатку до нього №1 від 01.08.2016 року, акт прийому передачі товару від 01.08.2016 року, акт виконаних робіт від 23.09.2016 року, квитанції до прибуткового ордеру №8 від 15.09.2016 року, №10 від 16.09.2016 року, №15 від 19.09.2016 року, №16 від 20.09.2016 року, №17 від 21.09.2016 року, та №18 від 23.09.2016 року.
Зазначене підтверджує факт наявності господарських відносин між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Альтанка-Нерухомість», а також отримання позивачем грошових коштів в розмірі 70  020 грн в межах договору комісії.
Мед, отриманий від ТОВ «Альтанка-Нерухомість» за договором комісії позивач реалізував ТОВ СП «Медподілля», грошові кошти надходили на рахунок позивача, відкритий у СФ ПАТ 
КБ «Приватбанк» м. Суми, що підтверджується банківськими виписками, а також відображено в акті перевірки.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що доходом комісіонера є вся виручка, яка надходить від продажу товару, а не лише сума комісійної винагороди.
Суд апеляційної інстанцій з таким висновком суду першої інстанції не погодився та виходив з того, що доходом комісіонера є не вся виручка, яка надходить фізичній особі-підприємцю від продажу товару, а лише сума комісійної винагороди, яка належить йому по праву згідно з договором комісії
Колегія суддів вважає обґрунтованим такий висновок суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Згідно із ч.3 ст.1012 ЦК України, істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціна.
Відповідно до ч.1 ст.1013 ЦК України, комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.
Згідно із ст.1018 ЦК України, майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.
Отже, з наведеного вбачається, що за договором комісії право власності на майно чи послугу не переходить до комісіонера. За посередницькі послуги комісіонер отримує винагороду від комітента, яка і є його доходом.
Відповідно до п.292.4 ст.294 ПК України, у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).
Відповідно до п.п.6.2 п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід» не визнаються доходами такі надходження від інших осіб: сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо.
Згідно п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід» Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо). Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
Враховуючи зазначені вимоги чинного законодавства, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що доходом комісіонера є не вся виручка, яка надходить фізичній особі-підприємцю від продажу товару, а лише сума комісійної винагороди, яка належить йому по праву згідно з договором комісії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року (справа №820/3092/21).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактична сума доходу ФОП ОСОБА_1 у 2016 році становила 1  499  731,70 грн, що не перевищувало граничний розмір доходу.
Отже, враховуючи, що отримана ФОП ОСОБА_1 від реалізації меду сума, не є його доходом в розумінні п.292.1 ст.291 ПК України, висновок податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, про перевищення позивачем граничного розміру доходу за 2016 рік з тих підстав, що до загального доходу має включатися вся сума коштів, отриманих суб`єктом господарювання на виконання договору комісії, а не лише комісійна винагорода, є безпідставним.
Щодо перебування позивача на спрощеній системі у 2017 році необхідно зазначити таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у період за який здійснено донарахування позивачу податкових зобов`язань останній перебував на спрощеній системі оподаткування, як платник єдиного податку ІІ групи, без сплати ПДВ, що підтверджується заявою ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування, витягом з реєстру платників єдиного податку.
Відповідно до п.п.296.2 п.296 ст.296 ПК України, для підприємців ІІ групи звітний період дорівнює календарному року. При річному звітному періоді згідно із п.п.49.18.3 п.49.18 ст.49 ПК України декларація платника єдиного податку має бути здана протягом 60 календарних днів, наступних за останнім календарним днем минулого звітного року.
Відповідно до п.п.298.1.1 п.298.1 ст.298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву. Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів, зокрема, особисто платником податків або уповноваженою на це особою.
Згідно із п.п.298.1.4 п.298.1 ст.298 ПК України, суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.
Перехід на спрощену систему оподаткування суб`єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб`єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені в п.291.4 ст.291 цього Кодексу.
До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, який визначається з дотриманням вимог, встановлених цією главою.
Форма розрахунку доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 року №1675 «Про затвердження форми свідоцтва платника єдиного податку та порядку видачі свідоцтва, форми та порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування та форми розрахунку доходу за попередній календарний рік» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2011 року за №1536/20274).
Відповідно до п.п.299.1- 299.3 ст.299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку. У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.
Згідно із п.п.299.6 ст.299 ПК України, визначений виключний перелік підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку, а саме:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим ст.291 цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених п.п.298.1.4 п.298.1 ст.298 цього Кодексу.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що для переходу з загальної на спрощену систему оподаткування, крім заяви, до податкового органу надається розрахунок доходу за попередній календарний рік. Отже, при внесенні записів до реєстру про перехід платника податку на спрощену систему оподаткування, податковий орган повинен перевірити інформацію щодо розрахунку та дотримання граничного обсягу доходу за попередній звітний період.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 14.12.2016 року подав заяву про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2017 року до якої додав розрахунок доходу за попередній календарний рік, в якому сума доходу платником не зазначена.
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що посилання суду першої інстанції на правомірність дій податкового органу щодо переведення позивача на спрощену систему з 2017 року, та неможливість проведення перевірки до подання позивачем декларації про доходи за 2016 року є помилковими.
Статтею 298 ПК України передбачено певний порядок дій з боку контролюючого органу, що передують прийняттю рішення про проведення реєстрації платником єдиного податку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що поданий позивачем до заяви від 14.12.2016 року розрахунок не містив зазначення доходу за 2015 рік, а доказів з`ясування обставин відповідності суб`єкта господарювання критеріям, яким відповідають платники єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, відповідачем не надано.
З огляду на викладене, при реєстрації у 2017 року позивача як платника єдиного податку відповідач фактично визнав правомірність його перебування на спрощеній системі оподаткування.
Позивача було зареєстровано платником єдиного податку, який він сплачував з 01.01.2017 року по час припинення підприємницької діяльності.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у 2016 році позивачем не був перевищений граничний обсяг доходу в розмірі 1  500  000 грн, тому він мав право у 2017 році застосовувати спрощену систему оподаткування.
З урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що в межах даної справи оцінка доказів судом апеляційної інстанції, на підставі яких суд встановив обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.
Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів, відповідно до частини другої ст.341 КАС України, знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є правильним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи, які містяться у касаційній скарзі, правильність висновків суду апеляційної інстанції та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини третьої ст.343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає..

Головуючий суддя                                                                                О.В.Білоус
Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська
                                                                                                    І.Л.Желтобрюх