ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" вересня 2021 р.           Справа№ 910/3509/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Скрипки  І.М. 

секретар судового засідання: Білоус О.О.
за участю представників: не з`явились, 

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі»
на рішення Господарського суду міста Києва 31.05.2021
у справі №910/3509/21 (суддя Картавцева Ю.В.)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «Фізар»     
до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про стягнення 498 730,37 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фізар» (далі, позивач або Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі, відповідач або Підприємство) про стягнення 498 730,37 грн, з яких: 468  129,48 грн основної заборгованості, 22  055,41 грн інфляційних втрат та 8  595,48 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати за поставлений позивачем згідно Договору поставки №53-129-01-19-02019 від 16.12.2019 товар у повному обсязі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3509/21 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою     відповідальністю «Фізар» основний борг у розмірі 468129 (чотириста шістдесят вісім тисяч сто двадцять дев`ять) грн 48 коп., 3% річних у розмірі 8595 (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 22005 (двадцять дві тисячі п`ять) грн 41 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 7480 (сім тисяч чотириста вісімдесят) грн 96 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наявності заборгованості відповідача за Договором та її обсяг, разом з тим, відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманої продукції за Договором, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 468 129,48 грн, та нарахованих на неї сум 3% річних та інфляційних втрат. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд також відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 17.06.2021 (про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3509/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи відповідача щодо тяжкого матеріального становища та наявність великої заборгованості контрагентів відповідача перед останнім, очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних, що свідчить про поверхневий підхід суду під час встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, та неврахування їх при прийнятті рішення.
Також скаржник зазначив, що під час розгляду справи судом першої інстанції заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивача, однак суд безпідставно відхилив останнє. За доводами відповідача витрати на професійну правничу допомогу не були неминучими для позивача, а тому не мають бути покладені на відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, 19.07.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві позивач наголосив на тому, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Уклавши договір поставки, відповідач взяв на себе зобов`язання, які мав виконати, але цього не зробив. Посилання скаржника на його можливу збитковість не є підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань. Також є недоведеним відповідачем факт того, що він вжив усіх заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» у справі №910/3509/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» на рішення Господарського суду міста Києва 31.05.2021 у справі №910/3509/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.07.2021.
У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 26.07.2021 по 20.08.2021 відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3066/21 від 23.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 справу №910/3509/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» на рішення Господарського суду міста Києва 31.05.2021 у справі №910/3509/21 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю., розгляд справи №910/3509/21 призначено на 06.09.2021.

Явка представників сторін

У судове засідання суду апеляційної інстанції 06.09.2021 представники сторін не з`явилися.
Представник позивача про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Від відповідача 06.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що представник відповідача не може з`явитись у судове засідання у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях у Господарському суді міста Києва (справи №910/12188/21 та №910/9879/21), ускладненням участі уповноваженого представника у призначеному судовому засіданні через карантинні заходи, перебування у відпустках значної кількості представників відповідача.
Суд, розглянувши заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, зазначає наступне.
Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Отже, враховуючи зміст наведених правових норм, суд, розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду апеляційної скарги, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними. 
Суд зазначає, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). 
Колегія суддів зазначає, що причини, наведені скаржником в обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи, не є поважними, оскільки відповідачем у відповідності до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України до клопотання про відкладення розгляду справи не додано жодних доказів на підтвердження наведених у ньому обставин (перебування працівників у відпустках, перебування саме представника відповідача у даній справі в інших судових засіданнях та неможливості його заміни іншим представником).
При цьому, явка представника відповідача у судове засідання, призначене на 06.09.2021, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги. Відповідач у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи не наголошує на обставинах, які, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, та викладення відповідачем своєї правової позиції в апеляційній скарзі, перешкоджали б суду здійснити її розгляд у відсутності представника скаржника.
За вищенаведених обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
Судом, при цьому, застосовано згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989). Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

16.12.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою  відповідальністю «Фізар» (позивач, постачальник) укладено Договір поставки №53-129-01-19-02019 (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити рідини для гідроамортизаторів виробництва ТОВ «Науково-виробнича компанія «Маспром», України (далі, Продукція) для потреб ВП АЕС ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити Продукцію.
Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації (далі, «Специфікація»), яка є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2. Договору).
Згідно з пунктом 2.1. Договору якість та вимоги до Продукції повинні відповідати технічним характеристикам, вказаним в Специфікаціях, що встановлюють вимоги до її якості, умовам договору і підтверджуватись документом про якість (паспортом) виробника на продукцію (оригінал).
Пунктом 3.1. Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 28.01.2020) визначено, що сума Договору складає 468 129,48 грн, у тому числі ПДВ 20% - 78 021,58 грн. 
Ціна за кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікаціях (пункт 3.2. Договору).
Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. Договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції за Специфікаціями здійснюється покупцем за кожну партію протягом 45 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої Продукції.
Згідно з пунктом 5.11. Договору право власності на продукцію набувається покупцем з моменту успішного проходження вхідних контролів, що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію.
Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1. Договору встановлено обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 01.02.2021, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію (пункт 10.1. Договору).
Позивачем на адресу ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атомкомплект» було направлено претензію №Ф-011611 від 16.11.2020 з вимогою сплатити борг у сумі 468 129,48 грн. Однак, така вимога відповідачем виконана не була.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач усупереч умовам Договору поставки не здійснив оплату за поставлений товар у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 468 129,48 грн, 3% річних у розмірі 8 595,48 грн та інфляційні втрати у розмірі 22 005,41 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом, правовідносини між сторонами спору виникли на підставі Договору №53-129-01-19-02019 від 16.12.2019, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач передав, а відповідач прийняв Продукцію, визначену Специфікаціями до Договору на загальну суму 468 129,48 грн, про що у матеріалах справи містяться Акти приймання-передачі №041-38/411 від 27.03.2020, №314 від 09.04.2020, №20-018 від 16.04.2020, №1835/61 від 18.05.2020, №1801/61 від 18.05.2020, ТМЦ №041-35/1102 від 07.07.2020, №1963/61 від 07.09.2020, які підписані сторонами та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень.
Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. Договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції за Специфікаціями здійснюється покупцем за кожну партію протягом 45 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої Продукції.
За таких обставин, ураховуючи дати підписання зазначених вище актів, строк сплати заборгованості за Договором є таким, що настав, однак відповідачем свого обов`язку з оплати поставленої позивачем продукції на суму 468 129,48 грн не виконано, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за Договором та її обсяг, а відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманої продукції за Договором, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 468 129,48 грн.
Позивачем у позові також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 595,48 грн та інфляційні втрати у розмірі 22 005,41 грн.
Згідно із частиною 2  статті 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань, погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми 3% річних у розмірі 8 595,48 грн та інфляційних втрат у розмірі 22 005,41 грн, є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не врахував тяжкого матеріального становища та наявності великої заборгованості контрагентів відповідача перед останнім, очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних, що свідчить про поверхневий підхід суду під час встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, та неврахування їх при прийнятті рішення.
Із приводу вказаних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Посилання скаржника як на підставу для відмови у задоволенні позову на відсутність коштів для погашення заборгованості судом до уваги не приймаються, оскільки відсутність у боржника необхідних коштів у відповідності до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язання.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому посилання скаржника на відсутність його вини у невиконанні грошового зобов`язання судом до уваги не приймаються.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, наголошуючи на наявності у суду права зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Підставою для такого зменшення у спірних правовідносинах відповідач зазначає, що основним джерелом доходу Підприємства є виробництво електричної енергії, а на теперішній час склалася критична ситуація в системі розрахунків за вироблену електроенергію, яка пов`язана з масштабною та систематичною несплатою ДП «Гарантований покупець» купленої ним електроенергії та ПрАТ «НЕК «Укренерго» отриманої електроенергії, у зв`язку з чим відповідач не зі своєї вини несе величезні збитки.
Колегія суддів зазначає, що у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилається відповідач, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку на підставі  статті 625 Цивільного кодексу України. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові вказала, що має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Зменшення розміру заявлених до стягнення санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення відповідних санкцій.
Оцінюючи наведені відповідачем підстави зменшення належної до стягнення суми 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України  підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями), наслідки якої відповідач мав усвідомлювати при підписанні та подальшому виконанні укладеного між сторонами спору Договору.
Щодо посилань відповідача на невиконання його контрагентами своїх зобов`язань з оплати за відпущену електричну енергію та наявність у зв`язку з цим значної заборгованості перед відповідачем, на збитковість підприємства відповідача, слід зазначити, що вказані обставини є наслідками господарської діяльності відповідача, а не винятковими та безумовними підставами для зменшення судом належної до стягнення суми відсотків річних.
Позивач у межах даної справи заявив до стягнення з відповідача 468 129,48 грн основного боргу, при цьому відповідачем протягом значного періоду прострочення виконання зобов`язань не було здійснено навіть часткової оплати вартості поставленої продукції.
При цьому судом враховано, що заявлений позивачем розмір заборгованості становить 468 129,48 грн,    в той час як розмір належних до сплати відсотків річних складає 8 595,48 грн, що не дозволяє стверджувати про його нерозумність, несправедливість та неспіврозмірність, які б могли бути підставою для реалізації судом права на зменшення належної до стягнення суми відсотків річних.
При цьому у справі відсутні докази того, що сума 3% річних, заявлена позивачем до стягнення, погіршить фінансовий стан відповідача.
Колегія суддів звертає увагу, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилається скаржник сформульована у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та відсотків річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості.
Натомість у даній справі нараховані позивачем відсотки річних, стягнення яких є правомірним, не перевищують 3% від суми простроченої заборгованості, а відтак обставини справи №910/3509/21 є відмінними від обставин у справі №902/417/18.
З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд доходить висновку про відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних, заявлених до стягнення із відповідача.
Стосовно доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, колегія суддів зазначає наступне.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги в цій частині відповідач зазначає, що дана справа є справою незначної складності, не потребує значних зусиль у формуванні правової позиції, зібранню доказів, проведення експертиз, аналізу судової практики, а також інших процесуальних дій, які б потребували спеціальних знань та значного часу для оформлення процесуальних документів. Зазначені витрати на професійну правничу допомогу не були неминучими для позивача.
Наявними у матеріалах справи доказами (Договором №22/02/21-01 про надання професійної правничої допомоги від 22.02.2021, Актом виконаних робіт/надання послуг від 08.04.2021 по договору №22/02/21-01 від 22.02.2021, платіжним дорученням №155 від 08.04.2021)  підтверджується факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в даній справі у розмірі 25  000,00 грн.
Частиною 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, у розумінні частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно за клопотанням іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Колегія суддів зазначає, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менше, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами, як це визначено частиною шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Суд зазначає, що жодних доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів в обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Тому, враховуючи обсяг наданої позивачеві правничої допомоги, з огляду на предмет спору у даній справі, суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 25000,00 грн підтверджується належними доказами та є співмірним із позовними вимогами, відтак, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість  позовних вимог.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3509/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №910/3509/21 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на 
Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі».
Матеріали справи №910/3509/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 04.10.2021 після виходу з відпустки судді Шаптали Є.Ю.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                І.М. Скрипка