ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року	Львів	Справа № 460/6117/20 пров. № А/857/18074/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Дорошенко Н.О., 
час ухвалення рішення – 15:53:19, 
місце ухвалення рішення – м. Рівне, 
дата складання повного тексту рішення – 04 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Поліської митниці Держмитслужби, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив визнати протиправними дії щодо вручення повідомлення від 15 січня 2020 року про нарахування витрат на зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці в сумі 63075,48 грн та зобов`язати повернути сплачені 16 січня 2020 року кошти в зазначеній сумі.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28 листопада 2018 року він придбав транспортний засіб мapки MERCEDES-BENZ, модель VITO TOURER, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 вартістю 3500 євро.  20 грудня 2018 року подав до Рівненської митниці ДФС (правонаступник - Поліська митниця Держмитслужби) електронну митну декларацію № UA201010/2018/228674 від 20 грудня 2018 року про декларування вказаного транспортного засобу, з наданням документів на підтвердження достовірності даних, зазначених в митній декларації. Всього було задекларовано товар (з врахуванням Звіту про оцінку колісного транспортного засобу) на суму 5674,62 євро (179381,80 грн). Проте, Рівненською митницею ДФС було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА204000/2018/01137 від 22 грудня 2018 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2018/001l08/1 від 22 грудня 2018 року. У зв`язку з судовим оскарженням рішення та картки відмови, транспортний засіб був переданий на зберігання для Рівненської митниці ДФС згідно з актом приймання-передавання товарів на складі Рівненської митниці ДФС від 15 травня 2019 року. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/86/19 від 07 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, визнано протиправними та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2018/01137 від 22 грудня 2018 року та рішення про  коригування митної вартості товарів № UA204000/2018/001108/1 від 22 грудня 2018 року. 3а період з 25 травня 2019 року по 15 січня 2020 року позивачем було сплачено 63075,48 грн за зберігання товару під митним контролем на підставі виданої митницею уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року, що підтверджується банківською квитанцією № 0.0.1583714760.1 від 16 січня 2020 року. Вважає, що відсутні підстави для вручення повідомлення про нарахування витрат на зберігання транспортного засобу, оскільки зберігання такого транспортного засобу на складі митного органу мало місце внаслідок відмови відповідача у здійсненні його митного оформлення, протиправність якої встановлена у судовому порядку.  Окрім цього, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що на нього не можуть бути покладені негативні наслідки помилки митного органу. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Поліської митниці Держмитслужби  щодо нарахування ОСОБА_1 витрат за зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці станом на 15 січня 2020 року в сумі 63075,48 грн. Зобов`язано Поліську митницю Держмитслужби  повернути ОСОБА_1 сплачені згідно з банківською квитанцією № 0.0.1583714760.1 від 16 січня 2020 року кошти за зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці в сумі 63075,48 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач в розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України, вчиняючи дії по нарахуванню витрат за зберігання транспортного засобу в розмірі 63075,48 грн, діяв не на підставі та не у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для правомірного вчинення відповідних дій, а встановлювати обов`язок сплати позивачем коштів митний орган може лише у випадку, якщо товар правомірно та підставно зберігався митницею.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Поліська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції проігноровано та порушено норми ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки Рівненським окружним адміністративним судом було розглянуто справу № 460/380/20 та постановлено рішення від 27 серпня 2020 року яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби відмовлено повністю. Предметом судового розгляду за даним позовом було визнання протиправною та скасування уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року та стягнення з Державного бюджету України збитків на користь громадянина ОСОБА_1 в порядку встановленому ст. 1173 ЦК України. Зазначає, що у мотивувальній частині рішення (аркуш 6) зазначено: «Дослідивши матеріали справи, перевіривши дії відповідача щодо нарахування позивачу витрат за зберігання товару на складі митниці в межах ст. 2 КАС України, враховуючи ту обставину, що з 25 травня 2019 року транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», модель «VITO TOURER», ідентифікаційний номер (кузова)- НОМЕР_1 , перебував на складі митниці, то відповідачем було правомірно вчинено дії по нарахуванню позивачу оплати за зберігання транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», модель «VITO TOURER», ідентифікаційний номер (кузова)- НОМЕР_1 на складі Рівненської митниці ДФС в розмірі 63075,48 грн.». Тому, позов до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав розглянуто Рівненським окружним адміністративним судом і не може бути розглянуто повторно. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що на нього не можуть бути покладені негативні наслідки помилки митного органу, а у спірних правовідносинах митний орган не може отримати вигоду у вигляді оплати за зберігання товару, передання на зберігання якого обумовлено його протиправним рішенням.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби задоволено. Рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі № 460/6117/20 скасовано та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 460/6117/20 скасовано. Справу № 460/6117/20 направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, оскільки суд апеляційної інстанції фактично позбавив себе можливості дослідити обставини у справі, та можливо дійти до висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду справи №460/380/20, зокрема в частині встановлення такої обставин як правомірності вчинення дій митним органом по нарахуванню позивачу оплати за зберігання транспортного засобу, наявності факту надмірної сплати та підстав повернення сплачених сум.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року справу № 460/6117/20 прийнято до провадження та призначено до апеляційного розгляду на 02 листопада 2021 року.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з попереднім повідомленням від 08 грудня 2018 року, через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС на митну територію України ОСОБА_1 було ввезено транспортний засіб, що був у використанні, а саме: легковий автомобіль марки «MERSEDES-BENZ», модель «VITO TOUER», ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , 2016 року виготовлення, вартістю 3500 EUR. Дата завершення переміщення транспортного засобу – 18 грудня 2018 року.
20 грудня 2018 року декларантом позивача, Приватним підприємством «А-2», оформлено та подано відповідачу електронну митну декларацію від 20 грудня 2018 року № UA204010/2018/228674, якою заявлено до митного оформлення імпортований товар: легковий автомобіль, що був у використанні, марки «MERSEDES-BENZ», модель «VITO TOUER», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , код УКТЗЕД 87033290, країна відправлення/експорту – Німеччина, загальною вартістю 179381,80 грн, за методом визначення митної вартості – 6.
22 грудня 2018 року Рівненською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2018/001108/1 за митною декларацією № UA204010/2018/228674. Цим рішенням митну вартість легкового автомобіля, що був у використанні, марки «MERSEDES-BENZ», модель «VITO TOUER», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , було збільшено з 5674,62 EUR до 24800,00 EUR.
22 грудня 2018 року Рівненською митницею ДФС відповідно сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2018/01137, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією від 20 грудня 2018 року № UA204010/2018/228674.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, у справі № 460/86/19 за позовом ОСОБА_1     до Рівненської митниці ДФС, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2018/01137 від 22 грудня 2018 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2018/001108/1 від 22 грудня 2018 року.
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Поліської митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати уніфіковану митну квитанцію МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року та стягнути з Державного бюджету України на його користь 63075,48 грн збитків. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 460/380/20, яке набрало законної сили 07.12.2020, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про скасування уніфікованої митної квитанції та стягнення шкоди відмовлено повністю.
Зазначеним судовим рішенням встановлено, що 03 травня 2019 року ТзОВ «Рівнеавтотрейд» звернулося до начальника м/п «Рівне» Рівненської митниці ДФС з листом вих.№ 03/05-2, в якому просило, у зв`язку з закінченням терміну зберігання, відповідно до ст. 204 МК України, дозволу на передачу на склад митниці вантажу (легковий автомобіль марки Merсedes – benz, модель Vito, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення – 2016, бувший у користуванні), який надійшов для ОСОБА_1 згідно інвойс № 4658/18 від 28 листопада 2018 року. Також зазначено, що вантаж розміщений на складі тимчасового зберігання ТзОВ «Рівнеавтотрейд» згідно ЄУД № 77/17-37 від 03 січня 2019 року.
Вказаний лист отримано Рівненською митницею ДФС 03 травня 2019 року за № 3081/17-37.
Начальник митного посту «Рівне» звернувся службовою запискою до начальника відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури, в якій просив виділити посадову особу відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури для виконання митних формальностей відповідно до Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 627 по передачі легкового автомобіля марки Merсedes – benz, модель Vito, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення – 2016, модельний рік виготовлення – 2016, бувший у користуванні, на склад митного органу, про що інформувати митний пост «Рівне».
Відповідно до уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КБ № 424108 від 13 травня 2019 року Рівненська митниця ДФС прийняла на зберігання від ОСОБА_1 легковий автомобіль марки Merсedes – benz, модель Vito, рік виготовлення – 2016, ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1 .
Згідно з актом приймання – передавання товарів на складі Рівненської митниці ДФС від 15 травня 2019 року головний держаний інспектор відділу матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Кірющенко Т.Є. прийняв по МД-1 КБ № 424108 від 13 травня 2019 року на зберігання легковий автомобіль, що був у використанні марки Merсedes – benz, модель Vito, рік випуску – 2016, дизель, 2143 см3, кузов № НОМЕР_1 .
12 серпня 2019 року у відповідь на лист Рівненської митниці ДФС № 633/03/17-70-03 від 29 липня 2019 року про закінчення терміну зберігання на складі митниці товару згідно МД № 424108 від 13 травня 2019 року, а саме: Merсedes – benz, модель Vito Tourer, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , позивач повідомив, що у провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває на розгляд справа № 460/86/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2018/01137 від 22 грудня 2018 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2018/001108/1 від 22 грудня 2018 року. У зв`язку з викладеним, просив продовжити термін зберігання на складі митниці товар згідно МД № 424108 від 13 травня 2019 року, а саме: сedes – benz, модель Vito Tourer, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до закінчення розгляду справи у суді. Даний лист отримано Рівненською митницею ДФС 13 серпня 2019 року за вх.№ 7807/15-03.
За    період зберігання товару під митним контролем, на підставі виданої митницею уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року, позивачем було сплачено 63075,48 грн, що підтверджується банківською квитанцією № 0.0.1583714760.1 від 16 січня 2020 року.
Судом першої інстанції встановлено, що митне оформлення належного позивачу транспортного засобу було завершене, а товар випущений у вільний обіг на підставі митної декларації ІМ40 ДЕ UA204020/2020/201223 від 14 січня 2020 року за шостим методом визначення митної вартості, з урахуванням фактурної вартості 3500 євро та проведеного коригування, на загальну суму 151061,22 грн (а.с.125). В первинній митній декларації ІМ40 ДЕ UA204020/2018/228674, поданій декларантом позивача 20 грудня 2018 року, митну вартість імпортованого транспортного засобу було також визначено за шостим резервним методом, з урахуванням фактурної вартості 3500 євро та проведеного коригування, на загальну суму 179381,80 грн (а.с.124).
Після завершення процедури митного оформлення, уповноваженою особою митниці було проведено нарахування ОСОБА_1 витрат за зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці станом  на 15 січня 2020 року, з розрахунку 10 євро за добу зберігання автомобіля, з 25 травня 2019 року по 15 січня 2020 року (за 236 діб), на загальну суму 63075,48 грн (а.с.7).
Після оплати позивачем митниці грошових коштів в сумі 63075,48 грн згідно з банківською квитанцією № 0.0.1583714760.1 від 16 січня 2020 року (а.с.8), позивачу було видано транспортний засіб зі складу митниці відповідно до накладної (вимоги) № ПОЛМ20-1 від 16 січня 2020 року (а.с.9).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 318 Митного кодексу України (далі - МК України) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно із ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Частиною 1 ст. 4 МК України передбачено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів, а також автоматизованою системою митного оформлення з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом. У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.
Згідно із ч. 1 ст. 201 МК України товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.
Частинами 1, 3 ст. 204 МК України передбачено, що загальний строк тимчасового зберігання товарів під митним контролем становить 90 календарних днів. Строк тимчасового зберігання товарів, зазначений у частині першій цієї статті, за заявою власника або уповноваженої ним особи може бути продовжений (але не більше ніж на 30 днів) органом доходів і зборів, за дозволом якого товари були розміщені на складі. Якщо особа, яка зберігає товари на складі тимчасового зберігання відкритого типу або митному складі відкритого типу, не є утримувачем цього складу, її заява про продовження строку тимчасового зберігання зазначених товарів попередньо погоджується з утримувачем складу. У разі відмови у продовженні строку тимчасового зберігання орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронній формі, повідомити власника товару або уповноважену ним особу про причини і підстави такої відмови.
Відповідно до ч. 4 ст. 204 МК України до закінчення строків зберігання, зазначених у частинах першій - третій цієї статті, товари, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, повинні бути: 1) задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму; або 2) передані власником або уповноваженою ним особою, утримувачем складу тимчасового зберігання, митного складу, організацією - отримувачем гуманітарної допомоги відповідному органу доходів і зборів для зберігання та/або розпорядження відповідно до цього Кодексу; або 3) відправлені під митним контролем до інших органів доходів і зборів для їх подальшого митного оформлення; або 4) вивезені за межі митної території України.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 238 МК України обов`язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають товари, які до закінчення встановлених статтею 204 цього Кодексу строків тимчасового зберігання під митним контролем на складах тимчасового зберігання, складах організацій - отримувачів гуманітарної допомоги, митних складах не були задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму або такі, що декларувалися, але щодо яких після закінчення строків зберігання під митним контролем двічі надавалася відмова у митному оформленні в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 238 МК України передбачено, що товари, які підлягають обов`язковій передачі для зберігання органу доходів і зборів (крім валютних цінностей, а також дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння), зберігаються на складах органів доходів і зборів.
Згідно наявної в матеріалах справи форми ЄУД для розміщення товарів на тимчасове зберігання № 77/17-37 від 03 січня 2019 року дозволено розміщення легкового автомобіля, марки  Merсedes – benz, модель Vito, рік виготовлення 2016, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на складі відкритого типу на строк до 02 квітня 2019 року.
Листом від 03 травня 2019 року № 03/05-2 ТзОВ «Рівнеавтотрейд» повідомило Рівненську митницю ДФС про те, що в зв`язку із закінченням терміну зберігання, відповідно до ст. 204 МК України, просить дозволу на передачу на склад митниці вантажу - легковий автомобіль, марки  Merсedes – benz, модель Vito, рік виготовлення 2016, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який надійшов від ОСОБА_1 , розміщеного на складі тимчасового зберігання ТзОВ «Рівнеавтотрейд» згідно ЄУД № 77/17-37 від 03 січня 2019 року.
Згідно службової записки начальника митного посту «Рівне» від 08 травня 2019 року № 390/38/17-70-61 на митний пост «Рівне» звернулось ТзОВ «Рівнеавтотрейд» для отримання дозволу на передачу товарів на склад митного органу відповідно до ч. 2 п. 4 ст. 204 МК України, у зв`язку із закінченням терміну перебування на складі транспортних засобів.
Відповідно до долученого до матеріалів справи акту приймання-передавання від 15 травня 2019 року автомобіль марки  Merсedes – benz, модель Vito, рік виготовлення 2016, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 прийнято на склад Рівненської митниці ДФС на підставі п. 3 ч. 1 ст. 238 МК України. 
Згідно з ч. 1 та ч. 7 ст. 239 МК України під складами органів доходів і зборів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать органам доходів і зборів або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг. Готівкові кошти на відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів на складах органів доходів і зборів можуть прийматися цими органами із заповненням уніфікованої митної квитанції, яка видається власникам зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженим ними особам.
Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 року № 731 (далі - Порядок № 731).
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 731 витрати митниці ДФС відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою (далі - платник) після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.
Згідно з пунктом 6 Розділу ІІ Порядку № 731 строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці ДФС для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митницею ДФС і до дня їх видачі зі складу митниці ДФС власникам або вповноваженим особам (крім випадків, обумовлених цим Порядком).
Пунктом 7 Розділу ІІ Порядку № 731 передбачено, що при обрахунку витрат строк зберігання обчислюється в календарних днях. День видачі зі складу митниці ДФС товарів і транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.
Відповідно до п. 8 Розділу ІІ Порядку № 731 при обрахунку витрат митницею ДФС до розрахункового строку не включаються: час проведення митницею ДФС в рамках процедури митного контролю та митного оформлення досліджень (аналізів, експертиз). Проміжок часу, витрачений на проведення досліджень (аналізів, експертиз), підтверджується копіями документів, що засвідчують факт прийняття рішення митницею ДФС про необхідність таких досліджень (аналізів, експертиз) та дату отримання митницею ДФС відповідної інформації; час затримки митного оформлення, яка сталася з ініціативи митниці ДФС. Час затримки митного оформлення з ініціативи митниці ДФС встановлюється за результатами перевірки обставин та причин такого затримання та оформлюється доповідною або службовою запискою на керівника митниці ДФС або особу, яка виконує його обов`язки.
При цьому при обрахунку витрат до розрахункового строку не включаються: час проведення службового розслідування або перевірки; строк дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами.
Витрати не обраховуються та не відшкодовуються, якщо: строк зберігання товарів, транспортних засобів на складі митниці ДФС не перевищує десяти днів з дня їх розміщення на складі митниці ДФС; товари, транспортні засоби, що зберігаються на складі митниці ДФС, розміщуються їх власником або вповноваженою ним особою у режим відмови на користь держави (пункт 9 Розділу ІІ Порядку № 731).
Згідно з п. 10 Порядку № 731 видача зі складу митниці ДФС товарів, транспортних засобів їх власникам або вповноваженим особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, здійснюється лише після митного оформлення зазначених товарів, транспортних засобів, відшкодування витрат митниць ДФС за їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.
Статтею 242 МК України передбачено, що товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.
До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено лист Рівненської митниці ДФС від 29 липня 2019 року № 633/03/17-70-03, адресований ОСОБА_1 , яким поінформовано, що 10 серпня 2019 закінчується термін зберігання на складі митниці товару розміщеного згідно МД-1 КБ № 424108 від 13 травня 2019 року, визначений ч. 1 ст. 240 МК України. Роз`яснено, що позивач може отримати легковий автомобіль, марки  Merсedes – benz, модель Vito, рік виготовлення 2016, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на складі митниці ДФС після митного оформлення із сплатою митних платежів, як це передбачено, ст. 242 МК України.
12 серпня 2019 року ОСОБА_1 у відповідь на вищевказаний лист повідомив, що в провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває на розгляді справа № 460/86/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2018/01137 від 22 грудня 2018 року. У зв`язку з цим просив продовжити термін зберігання на складі митниці товару.
З матеріалів справи слідує, що зберігання транспортного засобу, належного позивачу, на складі відповідача, виникло внаслідок відмови у здійсненні митного оформлення, протиправність якої встановлена рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/86/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Саме на виконання рішення суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/86/19 відповідач 14 січня 2020 року прийняв від декларанта відповідну митну декларацію і здійснив митне оформлення транспортного засобу, за первинно заявленою ОСОБА_1 митною вартістю (3500 EUR).
За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що затримка митного оформлення сталася з вини самого ж відповідача, а тому позивача протиправно зобов`язано відшкодувати витрати за зберігання транспортного засобу.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02 березня 2018 року у справі № 808/906/17.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача в розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України по нарахуванню витрат за зберігання транспортного засобу в розмірі 63075,48 грн. Встановлювати обов`язок сплати позивачем коштів митний орган може лише у випадку, якщо товар правомірно та підставно зберігався митницею.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безпідставність нарахування митним органом коштів за зберігання транспортного засобу на митному складі та фактична сплата цих коштів позивачем обумовлюють повернення цих коштів позивачу.
Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку № 731 надмірно сплачені суми підлягають поверненню платнику на його вимогу протягом трьох років з дня зарахування цих сум на рахунок митниці ДФС відповідно до законодавства.
Згідно із п. 43.1 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Частинами 1-4 ст. 301 МК України встановлено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.
Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.
Процедури під час повернення суб`єктам господарювання та/або фізичним особам коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюють Держмитслужба та митниці Держмитслужби, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині шостій статті 244, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка A до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), частині третій статті 11 глави II Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року визначено Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано та порушено норми ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки Рівненським окружним адміністративним судом було розглянуто справу № 460/380/20 та постановлено рішення від 27 серпня 2020 року яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби відмовлено повністю, а предметом судового розгляду за даним позовом було визнання протиправною та скасування уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року та стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 63075,48 грн збитків, отже Рівненським окружним адміністративним судом вже розглянуто позов до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав і не може бути розглянуто повторно, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом наведених норм преюдиційного значення набувають виключно встановлені судовим рішенням факти, а не правові висновки суду та/або результат розгляду конкретної справи.
Згідно із ч. 7 ст. 78 КАС  України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 зробила висновок щодо застосування норми 4 ст. 78 КАС, згідно з яким преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05 лютого 2021 року у справі № 815/6356/15.
Відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 460/380/20 предметом розгляду, як і зазначено відповідачем, було визнання протиправною та скасування уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року та стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 63075,48 грн збитків.
У вказаному рішенні судом встановлено, що уніфікована митна квитанція МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року прийнята відповідачем правомірно. Водночас, позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 63075,48 грн збитків є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною уніфікованої митної квитанції МД-1 серії КБ № 424312 від 16 січня 2020 року.
З вищенаведеного слідує, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 460/380/20 взагалі не містить висновків щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 63075,48 грн збитків.
Також, ОСОБА_1 у справі № 460/380/20 посилався на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/86/19, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, що було проігноровано Рівненським окружним адміністративним судом при розгляді даної справи та не надано жодного аналізу вказаним рішенням у рішенні від 27 серпня 2020 року у справі № 460/380/20.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що надана у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі № 460/86/19 правова оцінка не є обов`язковою для суду при вирішенні даного судового спору та не має вирішального значення для оцінки всіх доказів, зібраних у даній справі.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі № 460/6117/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін 	
Повне судове рішення складено 02 листопада 2021 року.