ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року	Львів	Справа № 460/10417/21 пров. № А/857/16163/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 

головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Щербаков В.В.,
час ухвалення рішення: не зазначений,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність, пов`язану з відмовою в виплаті йому грошових коштів у сумі 907323,00 грн, які складають різницю між виплаченими йому у період з 01.07.2015 по 26.03.2020 грошовими коштами в рахунок окладу прокурора (слідчого прокуратури) та належними йому до виплати грошовими коштами в рахунок окладу прокурора прокуратури, відповідно до вимог та у розмірах, встановлених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», як відшкодування матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби грошові кошти у сумі 907323,00 грн, які складають різницю між виплаченими у період з 01.07.2015 по 26.03.2020 грошовими коштами в рахунок окладу прокурора (слідчого прокуратури) та належними до виплати грошовими коштами в рахунок окладу прокурора прокуратури, відповідно до вимог та у розмірах, встановлених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», як відшкодування матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, в рахунок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись із ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати вказану ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянт свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом позову є стягнення збитків у вигляді неотриманої частини заробітної плати (грошового забезпечення), які мали бути нараховані йому за період 2015-2020 років, коли він проходив військову службу в органах військової прокуратури, тобто перебував на публічній службі.
Відтак вважає, що спір у даній справі стосується проходження ним публічної служби, до чого включається і виплата заробітної плати (грошового забезпечення), тому повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення адміністративної справи, яке наведене у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України. Юрисдикція адміністративних судів, встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір також не поширюється.
Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
З врахуванням того, що позивачем не заявлено вимог про вирішення публічно-правового спору, то суд першої інстанції вважав, що дана справа не може бути розглянута за правилами адміністративного судочинства та відмовив у відкритті провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Разом з тим, статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Згідно ст. 1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2019 у справі №  686/23445/17 висловлена позиція, що вимога відшкодувати матеріальну шкоду, завдану визнаним неконституційним актом, що заявлена особою, яка обіймала посаду публічної служби, має розглядатися судами у порядку адміністративного судочинства.
Згідно імперативної вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позов заявлено з приводу стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України 907323,00 грн майнової шкоди у вигляді недоотриманої суми, яка складається з різниці між виплаченими йому у період з 01.07.2015 по 26.03.2020 та належними йому до виплати грошовими коштами в рахунок окладу прокурора прокуратури, завданої законом, що визнаний неконституційним. 
Позивач є особою, яка проходила публічну службу, позов обгрунтований тим, що 29 березня 2020 року Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, відтак хоче отримати недоотримані кошти. 
Оскільки позивач обіймав посаду публічної служби, враховуючи обов`язковість висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що цей спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі № 460/10417/21 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький