Справа № 159/45/21 	Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1267/21  Категорія: 68    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 листопада 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Данилюк В. А.,
суддів Федонюк С.Ю., Шевчук Л. Я.,
секретаря Савчук Т. Ф.
з участю 
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ковельська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
В грудні 2020 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з зазначеним позовом.
Просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 01.01.05 року по 09.04.20 рік та провести поділ майна як такого, що є спільним сумісним майном подружжя, а саме: визнати за нею право власності на:
- 1/2 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 автомобіля марки «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;
- 1/2 грошових коштів, переданих на зберігання відповідачеві в сумі, що за станом на 31.12.20 рік у еквіваленті складає 17971239 грн. 
Вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з початку 2005 року до моменту смерті останнього. У будь - якому іншому шлюбі ні вона, ні ОСОБА_5 не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. За час спільного їх проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 через 4 міс. після смерті ОСОБА_5 вона народила дитину ОСОБА_7 . За час їх спільного з ОСОБА_5 проживання вони мешкали у будинку її батьків за адресою: АДРЕСА_2 ; вели спільне господарство і мали спільний бюджет. 22.02.2005 року вона з ОСОБА_5 уклала церковний шлюб, під час чого були присутні родичі з обох сторін та відповідач як рідний брат ОСОБА_5 зі своєю родиною. Після цього церковного шлюбу вона з ОСОБА_5 та сином як одна родина поїхали на відпочинок за кордон. Їх стосунки мали ознаки розподілу обов`язків дружини та чоловіка; вони були поєднані спільним побутом, вели спільний бюджет, господарство і бізнес; перед усіма близькими та знайомими вони виявляли себе як сім`я подружжя, ОСОБА_5 особисто контролював витрати за комунпослуги по їх місцю проживання. У 2012 році між нею та ОСОБА_5 за 6000 доларів США був придбаний вказаний вище автомобіль, що був зареєстрований на ім`я відповідача, але перебував у їх володінні і розпорядженні. 13.01.14 року за час спільного проживання однією сім`єю і ведення спільного побуту, господарства, бюджету вони за її особисті кошти та кошти ОСОБА_5 придбали спірну земельну ділянку, яку зареєстрували на ім`я ОСОБА_5 , а у подальшому планували використати для побудови будинку для проживання їх родини. ОСОБА_5 належало також інше рухоме та нерухоме майно, але документи на право власності на нього знаходяться у відповідача і останній відмовляється передати чи надати їх їй. Їх родині також належали грошові кошти, забрані за весь час їх спільного проживання і зароблені ОСОБА_5 та нею торгівлею автотранспортними засобами і автомобільними запчастинами, у різних грошових одиницях (долар США, Євро, злотий РП, гривня), що у еквіваленті складає 17971239 грн за курсом Нацбанку України за станом на день написання розглядуваної позовної заяви. У кінці 2019 року стан здоров`я ОСОБА_5 став погіршуватись і після їх звернення до лікарні його було направлено у м. Луцьк, де на початку лютого 2020 року було призначено лікування. Вони продовжили лікування вдома. На початку березня 2020 року ОСОБА_5 було госпіталізовано, однак, через 2 тижні - виписано без покращення і через 5 днів, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. Всі витрати, пов`язані з похованням, вона зробила за власні кошти. Відразу після смерті ОСОБА_5 відповідач обманним шляхом заволодів вказаними вище грошовими коштами, вмовивши її передати їх йому на зберігання. Так вона 15 16.04.2020 року передала відповідачеві 400000 доларів США різними купюрами; 27.04.2020 року 11945 доларів США, 10120 Євро, 35960 злотих, 222500 гривень; через день, протягом 2 х тижнів сумами по 600000 грн передавалась третя частина грошей, а 04.07.2020 року була передана сума 1200000 грн, що загалом становить 5400000 грн. Після цього вона неодноразово вимагала у відповідача повернути гроші, однак, безрезультатно. У подальшому з метою неповернення грошових коштів відповідач 15.10.2020 року звернувся у поліцію про викрадення грошових коштів невстановленими особами. Тому вона 18.11.2020 року звернулась у поліцію із заявою про заволодіння відповідачем належними їй грошовими коштами шляхом обману, чим їй спричинено майнову шкоду у особливо великому розмірі. Відповідач як спадкоємець другої черги звернувся у Ковельську держнотконтору із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 .. Так як вона фактично є спадкоємицею четвертої черги спадкування, у неї виникла необхідність поділу майна як набутого у спільну сумісну власність під час проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу; виокремлення її частки зі складу спадщини після смерті ОСОБА_5 .. 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року позов задоволено частково.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , не менше 5 років по день смерті останнього, що сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнано земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , виділивши у власність ОСОБА_4 1/2 (одну другу) частку вказаної вище земельної ділянки.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 059 (одну тисячу п`ятдесят дев`ять) грн 53 коп. судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та її поділу, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення в цій частині є необґрунтованим, незаконним, просить суд рішення в частині визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та її поділ скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли він відбувся до створення або відновлення державних органів реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За змістом ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Поняття сім`ї у значенні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод включає в себе не тільки зареєстровані подружні відносини, але й інші «сімейні» зв`язки, що передбачають, що їх учасники живуть спільно поза законним шлюбом (наприклад, рішення у справі «Шальк і Копф проти Австрії» (Schalk and Kopf v. Austria) від 22 листопада 2010 р.) У своїй практиці Європейський Суд здебільшого виходить із розуміння поняття сім`ї у значенні «сімейне життя», що обмежується core family (рішення у справі «Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium) від 13 червня 1979 р.).
Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта позивачки серії НОМЕР_3 вона є ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає з 27.08.2007 року по АДРЕСА_2 ; дані про реєстрацію її шлюбу відсутні.
У позивачки є неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батька якого у актовому записі про народження цієї дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що стверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України № 00 026 936 219 від 07.07.2020 року.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 10.04.2020 році Ковельським МРВ ДРАЦСу Західного МРУ МЮ (м. Львів), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ковелі Волинської області.
У позивачки також є неповнолітня дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилась після смерті ОСОБА_5 , та батьком якої у свідоцтві про її народження зазначений ОСОБА_6 .
З пояснень позивачки ОСОБА_4 у свідоцтвах про народження обох її вказаних вище дітей у графі «батько» запис здійснено за її заявою в порядку ст. 135 СК України.
Відповідач ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідними братами, що стверджується копіями свідоцтв про народження останніх. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 
Як показав у судовому засіданні 31.05.21 р. свідок ОСОБА_9 , позивачка є його сусідкою. Вона постійно - 16 р. - проживала із ОСОБА_5 і дитиною по сусідству - по АДРЕСА_2 ; бачились вони щоденно, 1 - 2 рази у місяць він бував у них вдома. Хлопчик називав ОСОБА_5 лише батьком та останній ставився до хлопця саме як до сина: дуже любив, ні у чому не відмовляв, доглядав, гуляв з ним, займався та придбавав йому іграшки. У будинку позивача остання із ОСОБА_5 провели воду, вели господарство, їх син бавився з його внуком під час літніх канікул. Позивач з ОСОБА_5 як чоловіком повінчалась, про що він 2 - 3 роки тому побачив на фотознімках. Позивач мала підзаробітки, виїжджала на заробітки за кордон. ОСОБА_6 мав роботу неподалік на фірмі у ОСОБА_13 . ОСОБА_5 придбав новий автомобіль синього кольору, що стояв у дворі позивача та яким сам користувався дуже рідко. Йому особисто ОСОБА_5 сказав, що авто придбав для сім`ї. Він бачив як ОСОБА_5 навчав позивача керувати цим автомобілем. Згодом стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився і він дуже скоро помер. Доглядала його позивач із своєю матір`ю. Лише під час похорон ОСОБА_5 він дізнався, що позивач з ним не була у шлюбі, є вагітною, що було видно із її зовнішнього вигляду. Відповідача як брата ОСОБА_5 він вперше побачив під час похорон останнього.
Аналізуючи показання цього свідка у сукупності з іншими доказами у справі, суд дійшов висновку, що його показаннями стверджено ту обставину, що позивач та ОСОБА_5 за життя тривалий час - більше 5 - ти років - проживали спільно у будинку позивача по АДРЕСА_2 , разом із неповнолітнім сином позивача - ОСОБА_5 ; позивач та ОСОБА_5 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, а тому у них виникли взаємні права та обов`язки та, з врахуванням правил ч. 2 ст. 3 СК України, вони складали сім`ю попри те, що у шлюбі між собою не перебували 
Як показала у судовому засіданні 31.05.21 р. свідок ОСОБА_16 , її стосунки з позивачем - двоюрідною сестрою - дружні. Відповідача знає як брата ОСОБА_5 .. Позивач постійно проживала з ОСОБА_5 тривалий час у будинку її батьків без укладення шлюбу. Жили вони як сім`я і ОСОБА_5 добре ставився до позивача, придбавав все необхідне, добре ставився до дитини та доглядав її. Позивач, у свою чергу, добре ставилась до ОСОБА_5 .. Позивач має підзаробітки. ОСОБА_5 працював у м. Ковелі Волинської області, мав фірму, займався запчастинами. У дворі позивача стояли якість автомобілі. Вона була присутньою на вінчанні позивача та ОСОБА_5 , що мало місце тоді, коли дитині позивача було біля року. Вона та позивач і ОСОБА_5 часто зустрічались сім`ями на свята, у т. ч. - вдома у позивача, та ОСОБА_5 пригощав її. Там же вона кілька разів зустріла у гостях і відповідача. Вона була на похоронах ОСОБА_5.. Похорон був на вул. Соборній і похороном займалась позивач.
Аналізуючи показання цього свідка, суд враховує, що цей свідок особисто була присутньою на вінчанні позивача і ОСОБА_5 , що стверджується і світлиною з вінчання, що надана суду позивачем. Вказаний свідком рік вінчання і те, що синові позивача - ОСОБА_5 , на той час було біля року, співпадає з даними про дату народження останнього та підтверджує доводи позивача про сімейний характер її стосунків із ОСОБА_5 вже на час вінчання. Свідок показала також про те, що ОСОБА_5 ставився до неповнолітнього ОСОБА_5 з батьківською турботою, придбавав йому все необхідне та доглядав його. Наведене свідчить про те, що між позивачем та ОСОБА_5 у вказаний нею спірний період, дійсно, склались стосунки, притаманні подружжю. Показання цього свідка відповідачем також жодним чином не спростовані.
Як показав у судовому засіданні 31.05.21 р. свідок ОСОБА_19 , позивача - знає, є кумами - він хрестив малого ОСОБА_5 і при хрещенні був присутній ОСОБА_5 ; відповідача - знає візуально. Чоловік позивача - ОСОБА_5 - тривалий час - більше 15 р. - постійно проживав разом з нею у шлюбі по вулиці, як він пригадує, Київській чи Московській - разом з її батьками. Раніше ОСОБА_5 проживав у будинку, що на привокзальній площі, а ще раніше - вони деякий час зустрічались. Він біля 12 - 15 років тому вітав позивача з ОСОБА_5 з їх весіллям. Під час вінчання він присутнім не був. Він інколи був у них вдома на свята і запрошував їх до себе в гості. У позивача і ОСОБА_5 була дитина, потім ще народилась дівчинка. ОСОБА_5 ставився до дитини як батько до сина. Головою сім`ї був ОСОБА_5 , який мав фірму та продавав запчастини. Йому відомо, що ОСОБА_13 та ОСОБА_5 займались запчастинами і потім ця фірма стала належати ОСОБА_5 , що йому стало відомо від самого ОСОБА_5 . Позивач їздила на заробітки, так як займається косметологією, і тоді дитину доглядав ОСОБА_5 . ОСОБА_5 придбав автомобіль синього кольору, на якому їздить позивач; цим же автомобілем позивач і ОСОБА_5 приїжджали в гості до нього; до сестри, яка живе у його будинку, хоча - на іншому поверсі. Коли ОСОБА_5 захворів, то його доглядала дружина - позивач та матір останньої і сестра позивача. Про це йому відомо, так як він із ОСОБА_5 спілкувався по телефону. Помер ОСОБА_5 у себе вдома - на вул. Московській. Похоронами ОСОБА_5 займалась позивач. Відповідача він побачив на похоронах ОСОБА_5 . Лише після смерті ОСОБА_5 від позивача йому стало відомо, що вони не були одружені і тому позивач просила його свідчити в суді.
Аналізуючи показання цього свідка, суд врахував, що ними також стверджено доводи позивача у тій їх частині, що вона тривалий час проживала однією сім`єю із ОСОБА_5 та їх стосунки носили характер сімейних, притаманних подружжю, так як вони спільно приймали гостей, спільно бували у гостях, у відсутність позивача ОСОБА_5 доглядав неповнолітнього сина - ОСОБА_5 ; під час хвороби ОСОБА_5 позивач доглядала його і опікувалась ним, що, на думку суду, свідчить про наявність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків саме подружжя.
Будучи допитаною в суді 27.07.21 р. свідок ОСОБА_23 показала, що з 2 000 р. по даний час проживає неподалік будинку позивача і часто ходить повз нього на роботу, заходила в гості. Вона бачила, що позивач та ОСОБА_5 і з дитиною проживають як сім`я. Вони проживали як подружжя, обробляли город, доглядали прибудинкову територію, ділились із нею урожаєм та розсадою полуниці. ОСОБА_5 проживав там постійно і ходив по вул. Соборній на роботу. Він добре ставився до неповнолітнього ОСОБА_5 , проводжав його у школу. Позивач із хлопчиком їздила на море відпочивати. Позивач інколи їздила на заробітки, навчалась. Коли хворіла матір ОСОБА_5 , яка проживала у будинку на привокзальній площі, то позивач доглядала її та вона їй допомагала у цьому. Матір ОСОБА_5 також добре ставилась до позивача. Останнім часом коли чоловік позивача - ОСОБА_5 - став хворіти, то позивач часто зверталась до неї як медпрацівника за порадою, за допомогою знайти лікаря для консультування, лікування. Вона останній період життя ОСОБА_5 вона приходила на прохання позивача робити чоловікові ін`єкції за призначенням лікарів. Позивач постійно доглядала ОСОБА_5 аж до смерті останнього.
Показаннями вказаних вище свідків в тій, зокрема, їх частині, що позивач та ОСОБА_5 тривалий час - біля 15 р. - проживали спільно у будинку позивача як сім`я, виховували неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , під час хвороби ОСОБА_5 позивач доглядала за ним та коли той помер - займалась його поховання, стверджуються доводи позивача про сімейний характер стосунків. Показаннями цих свідків стверджуються також доводи позивача про ведення нею та ОСОБА_5 спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, та відповідачем у судовому засіданні такі доводи позивача не спростовані.
Всі троє допитаних свідків однозначно ствердили ту обставину, що позивач та ОСОБА_5 (за життя) проживали спільно у будинку позивача як сім`я протягом тривалого проміжку часу - біля 15 р. та підтримували між собою притаманні сім`ї стосунки. У період хвороби ОСОБА_5 , зокрема, він проживав у будинку позивача, остання за ним доглядала та опікувалась ним до самої його смерті. Помер ОСОБА_5 у будинку позивача та похорон його відбувався там же; похованням займалась саме позивач.
Обставини, наведені вище та з приводу яких надали показання свідки, відповідачем не спростовані. Останній у своїх поясненнях, крім того, визнав, що син позивача - ОСОБА_5 - називав його брата татом; підтвердив, що саме у будинку позивача, де проживав його брат, використовувались придбані братом холодильник, телевізор, меблі.
Крім того, згідно із меддокументацією на ім`я ОСОБА_5 (медкарта стацхворого № 500 від 19.03.20 р.), при його госпіталізації 19.03.20 р. позивач зазначена як член його сім`ї - дружина, та адресою місця проживання - вказана адреса будинку позивача.
З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00026143273 від 10.04.20 р., такий у зв`язку із смертю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримано саме позивачем. 
Відповідно до копій фотознімків про вінчання молодят, що надані суду позивачем, на них, дійсно, зображено вінчання позивача.
Суд також враховує, що наведений позивачем факт вінчання її з ОСОБА_5 у 2007 р. та фотографування з його та ОСОБА_5 батьками, зокрема, відповідач не оспорює та визнає. Відповідно того, що за копіями вказаних вище фотознімків про перебування у побуті і під час дозвілля, святкування, на них, дійсно, зображено позивача з ОСОБА_5 та дитиною; ОСОБА_5 та дитину - ОСОБА_5 (останній - сфотографований у різному віці, тобто, в різні роки), відповідач не оспорює. 
Позивач, як стверджується довідками управління соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області № 639/3.19, 638/3.19 від 12.05.21 р., як одинока матір є отримувачем соцдопомоги з 2006 р. по 2015 р., з 2018 р. по 2030 р.; отримувала допомогу як малозабезпечена сім`я з липня 2020 р. по грудень 2020 р..
Аналізуючи вказані вище довідки, суд враховує, що за отриманням такої соцдопомоги позивач звернулась з врахуванням того, що у шлюбі не перебуває, має неповнолітнього сина, що не заперечується сторонами; у 2020 р. у позивача народилась ще одна дитина, офіційно матеріальне становище сім`ї вона у 2020 р. декларує як «малозабезпечена», що сторонами не заперечується.
Даних про те, що позивач чи ОСОБА_5 (останній - за життя) перебували у шлюбі з іншими (третіми особами), суду не надано.
Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що під час розгляду справи встановлено факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків між позивачкою ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_5 , які є притаманні подружжю.
Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як зазначено у ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як визначено ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.
За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як зазначено у ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Як визначено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За змістом ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Відповідно до ст. ст. 368, 370 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом .
Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.
За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, зокрема.
За змістом ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Позивач стверджує, що нею спільно з ОСОБА_5 за час їх спільного проживання як подружжя, хоча і без реєстрації шлюбу, було у спільну сумісну власність набуто спірну земельну ділянку 
Відповідно до копії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 13.01.14 р. такий було укладено між ОСОБА_24 та ОСОБА_5 щодо земельної ділянки пл. 1 033 кв. м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Право власності на спірну земельну ділянку було оформлено на ім`я ОСОБА_5 як одноосібного покупця, що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16051800 від 13.01.14 р, враховуючи, що ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебував. 
Разом з тим, встановлено, що дана земельна ділянка була придбана ОСОБА_5 за час його проживання однією сім`єю із позивачкою, тому суд на підставі досліджених доказів та зазначених вище норм права дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_5 та визнання права позивача на Ѕ її частку як частку у їх спільному сумісному майні.
Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, їм дано вірну правову оцінку в рішенні суду. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий 

Судді :