Ухвала
Іменем України 
13 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 716/1798/20
провадження № 51-5773ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2021 року ОСОБА_4 засуджено до покарання: за ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції, що діяла 
до 17 березня 2021 року) – у виді позбавлення волі на строк 6 років; 
за ч. 4 ст. 301 КК України (в редакції, що діяла до 17 березня 2021 року) – у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 
за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року вказаний вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінено. Призначено 
ОСОБА_4 покарання: за ч. 4 ст. 152 КК України із застосуванням 69 КК України - 
у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 4 ст. 301 КК України із застосуванням 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений вказує на оскарження ним зазначених судових рішень.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог                           п. 4 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, яка подає касаційну скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судами при постановленні оскаржених вироку та ухвали, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування, про що в тому числі сформульовані його вимоги.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, вимоги ОСОБА_4 до суду касаційної інстанції, не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України та є неповними, оскільки засуджений вказавши на необхідність, скасування вироку та ухвали не зазначив, що суд касаційної інстанції має зробити з кримінальним провадженням після скасування судових рішень.
Крім цього, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України засуджений у скарзі не зазначає, 
чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк 
з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                         ОСОБА_3