ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10030/21 Справа № 199/6781/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.,
суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М., 
                                     при секретарі  -     Усик А.Д., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Юлія Володимирівна, про визнання договору про поділ майна недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження, - 

В С Т А Н О В И В:

               У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В., про визнання договору про поділ майна недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження.
       У вересні 2021 року позивач звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також заборонити будь-яким особам відчужувати вказане нерухоме майно.
               Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року заяву  про забезпечення позову задоволено частково.
       Заборонено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам, у тому числі, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, оренди тощо домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1265571612101). В іншій частині заяви відмовлено.
               Не погодившись з такою ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачами не вчинялося жодних дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна. Доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, є лише припущенням позивача. Також апелянт зазначив, що суд вийшов за межі вимог заяви про забезпечення позову.
               У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення з огляду на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
               Частково задовольняючи заяву ТОВ “ФК “Дніпрофінансгруп” про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В іншій частині заява не підлягає задоволенню, оскільки арешт майна передбачає заборону користування майном.
               Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
               Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
       Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
       З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
       Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
       Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
       Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
       Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
       Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
       При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
       Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
       Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
       Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи, предметом спору є правомірність відчуження відповідачами домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1265571612101), яке належить  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ),  ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) на праві власності. 
       З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами не вчинялося жодних дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки метою забезпечення позову є саме попередження вчинення дій щодо відчуження нерухомого майна.
       З наведених підстав колегією суддів спростовуються посилання в апеляційній скарзі на те, що доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, є лише припущенням позивача.
       Також апеляційним судом не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі вимог заяви про забезпечення позову, оскільки у своїй заяві позивач ставив питання про накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1265571612101), яке належить на праві власності відповідачам, та заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного домоволодіння. 
       За наведених підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, оренди тощо домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1265571612101).
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               І.Ю. Ткаченко

                                                                               М.М. Пищида