УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

06 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/7993/21
адміністративне провадження № К/9901/42350/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

-  визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 01 квітня 2019 року перерахованої ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії) максимальним розміром;

-  зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати з 01 квітня 2019 року обчислення і виплату ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням встановлених йому підвищень, надбавок, доплат до пенсії) без обмеження її максимальним розміром.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 01 квітня 2019 року перерахованої ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії) максимальним розміром.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати з 01 квітня 2019 року обчислення і нарахування ОСОБА_1 пенсії (з урахуванням встановлених йому підвищень, надбавок, доплат до пенсії) без обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язано Пенсійний фонд України у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого   Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280,   в редакції   постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 "Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги",   забезпечити своєчасне фінансування виплати перерахованої з 01      квітня 2019 року пенсії без обмеження максимальним розміром ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року скасовано в частині зобов`язання Пенсійного фонду України у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280,   в редакції   постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 "Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги",   забезпечити своєчасне фінансування виплати перерахованої з 01 квітня 2019 року пенсії без обмеження максимальним розміром ОСОБА_1 .

Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зупинити виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року до набрання законної сили судового рішення за результатами розгляду касаційної скарги. Скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з від стиком поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 18 листопада 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Справу в суді першої інстанції розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Підставою позову стало обмеження під час здійснення перерахунку з 01 квітня 2019 року пенсії максимальним розміром на підставі   статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої та підпункти «а», «в» частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастовчої практики та становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Суд критично оцінює наведені підстави касаційного оскарження, оскільки вказане обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 

Необґрунтованим є посилання скаржника на те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки вони носять загальний характер, який притаманний кожній аналогічній справі.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених   Конституцією України   тощо.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Окрім того, колегія суддів вважає неприйнятними посилання скаржника на те, що оскаржувані судові рішення винесені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 361/4922/17, від 15 серпня 2018 року у справі № 161/9572/17, оскільки вони стосуються інших правовідносин.

Мотиви судів першої та апеляційної інстанцій, якими вони керувались під час вирішення справи, згоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17 у подібних правовідносинах. Колегія суддів не вбачає правових підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Зважаючи на те, що Верховним Судом відмовлено у відкритті касаційного провадження, клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень не підлягає розгляду. 

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              С.М. Чиркін