ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 р.	Справа № 440/8092/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 13.09.21   по справі № 440/8092/21
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича                 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
20 липня 2021 року ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної суми винагороди від 02.07.2021 у ВП №65942665.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано  постанову  приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 02 липня 2021 року (ВП №65942665) про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 56712,33 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1   ( АДРЕСА_1 , РПОКПП НОМЕР_1 ) з приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича   (вул.Троїцька, 89-А, м. Кременчук, Полтавська область, 39600)   судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 980,00 грн ( дев`ятсот вісімдесят гривень).                    
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що нормами чинного законодавства чітко передбачено не лише пропорційну залежність виплати суми основної винагороди приватного виконавця, визначеної як відсоток суми стягнутої суми, але й обов`язок приватного виконавця винесення постанови про стягнення такої суми основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. 
За приписами ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283,285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2ст. 268 КАС України).
Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю його участі у розгляді іншої цивільної справи. Беручи до уваги те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи,  враховуючи можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами без надання додаткових пояснень відповідачем, з метою дотримання скорочених строків розгляду справи, встановлених ст. 287 КАС України, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України).
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,   переглянувши справу за наявними у ній доказами та       перевіривши законність і обґрунтованість   рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07.09.2016   постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором № ML-D00/150/2008 від 23.04.2008 в розмірі 567123,34 грн.
27 вересня 2016 року  Полтавським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист (а.с.14).
24 травня 2021 року  головним державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Тіхоміровою Юлією Володимирівною винесено постанову від 25.05.2021  (ВП 53691866), про повернення виконавчого документа стягувачу  за заявою представника стягувача ТОВ "ОТП Факторінг Україна" від 20.05.2021, виконавчий збір та проведення виконавчих дій виведено в окремі провадженні (а.с.15).
02.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП 65942665, в які постановлено стягнути з ОСОБА_1  основну винагороду у сумі 56712,33 грн (а.с.8).
Не погоджуючись з діями з прийняття до примусового виконання та з постановою приватного виконавця  Скрипника В.Л.  від 02.07.2021  про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 56712,33 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  виконавчий документ повернуто без фактичного виконання, грошові кошти за кредитним договором повністю або в частині на користь стягувача не стягнуті. Таким чином, розмір основної винагороди розрахований приватним виконавцем невірно та у зв`язку з невиконанням виконавчого листа сума основної винагороди стягненню з боржника не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до     закону     підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону     підлягають примусовому виконанню.
Частина перша      статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ установлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №  1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №  1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1)  фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2)  відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина п`ята статті 31 Закону №  1403-VIII передбачає, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закон №  1403-VIII.
Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №  1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII  основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII  у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII  передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому  статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
На виконання статті 31 Закону №  1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643     затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Судом першої інстанцій у цій справі встановлено,  що позивач оскаржує постанову приватного виконавця про стягнення з нього суми основної винагороди у випадку, коли виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи письмову заяву стягувача про повернення виконавчого документу.
У постановах Верховного Суду від 03  березня 2020 року в справі №  260/801/19, від 10 вересня 2020 року в справі № 120/1417/20-а, від 28  жовтня 2020 року в справі №640/13697/19 сформовано правову позицію, відповідно до якої "за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі".
Вказані висновки Верховного Суду ґрунтуються на системному тлумаченні приписів частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів", згідно з якими розмір основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.
Крім того, пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Колегія суддів зазначає, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і що винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.
Водночас право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.
Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 21 січня 2021 року в справі №  160/5321/20.
У цій справі судом першої інстанції встановлено, що виконавчий документ, який став підставою для визначення суми основної винагороди приватний виконавець повернув стягувачу на підставі його заяви.
Отже, ураховуючи положення статті 31 Закону №1403-VIII та пункт 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.
Колегія суддів зазначає, що стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.
Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий документ, а саме виконавчий лист №2/545/99/16 від 27.09.2016 виданий Полтавським районним судом Полтавської області повернуто представнику стягувача ТОВ "ОТП Факторінг Україна" на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" згідно його заяви від 20.05.2021 року. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки виконавчий документ повернуто, а вжитті приватним виконавцем заходи не призвели до будь-якого виконання у примусовому порядку виконавчого документа, то підстави для стягнення з позивача основної винагороди в сумі 56712,33 грн  відсутні.
На противагу доводам заявника апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що повернення виконавчого документу за заявою стягувача не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого приватним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документа, а отже, стягнення основної винагороди в цьому випадку є протиправним.
Посилання заявника апеляційної скарги на положення частини другої статті 27 Закону №1404-VIII є помилковими, оскільки, ця норма Закону не регулює питання визначення розміру основної винагороди приватного виконавця. Такий розмір визначено пунктом 19 Порядку №  643.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 по справі                    № 440/8092/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов