ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6200/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
      розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу    ОСОБА_1 
    на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року (головуючий суддя Ільков В.В.)
     у справі №160/6200/21 за позовом   ОСОБА_1  до відповідачів:  Держави України в особі: Дніпропетровської обласної державної адміністрації (відповідач-1),  Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області (відповідач-2), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Благодійний фонд "Еклогія-Геос" про визнання дій чи бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі: Дніпропетровської обласної державної адміністрації,  Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Благодійний фонд "Еклогія-Геос" про визнання дій чи бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії – повернуто позивачу.
          Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху, а саме не надано документа про сплату судового збору у розмірі 908 грн., а також уточненої позовної заяви з обґрунтуванням заявлених вимог, копій позовних заяв з додатками відповідно до кількості учасників справи (а.с. 129-130).
          Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року про повернення позовної заяви. Посилається на статтю 3 Конституції України, згідно якої людина є найвищою соціальною цінністю. Також аналізує норми Конституції України: статтю 6, 19, 124, 126, 129, 129-1, зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню на підставі п. 1 п. 2 частини 2 пункту 8 Постанови №9 від 01.11.1996 Пленуму Верховного Суду  України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Також посилається на рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року у справі №1-17/2001, згідно якого кожен має право на справедливий розгляд справи. Вважає ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року не справедливою, оскільки цією ухвалою обмежено право доступу до правосуддя. Вважає також, що вказана ухвала порушує права третіх осіб, які є співавторами технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
          Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу не надходив.
          Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали від 17.05.2021 року про повернення позову, колегія суддів апеляційної інстанції всиновила, що позивач, ОСОБА_1 , 20.04.2021 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного з позовом до Держави України в особі: Дніпропетровської обласної державної адміністрації,  Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Благодійний фонд "Еклогія-Геос", в якому просив Державу Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, запровадити у виробництво технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
           Позивач в позові посилався на:
- статті 6,19,124,126,129,129-1 Конституції України, зазначав, що завданням суду є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави,
- рішення Конституційного Суду України 23 травня 2001 року у справі 17/2001 № 6-рп/2001,
- статті 6 Європейської Конвенції з прав людини, згідно якої «Кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить його справу щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтування будь-якого висунутого проти нього обвинувачення»,
- статті 13 Європейської Конвенції з прав людини, згідно якої «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які зхдійснювали свої офіційні повноваження»,
- статті 53 Європейської Конвенції з прав людини, згідно якої: «Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що обмежує чи применшує будь-які права людини та основоположні свободи, які можуть бути визнані на підставі законів будь-якої Високої договірної Сторони чи будь-якою іншою угодою, стороною якої вона є», статті 8 Конституції України.
          Також позивач в позові зазначив, що на підставі пункту 1, пункту 2, частини 2 пункту 8 Постанови N 9 від 01.11.96 Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», а саме: з метою правильного застосування норм Конституції при здійсненні правосуддя Пленум Верховного Суду України постановляє дати судам такі роз`яснення:
         Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади,
        органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.
        Позивач в позові вказує, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними.
        Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми  є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають гуртуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
         У разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд з а клопотанням учасників процесу або за власного ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до зт.150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання щ Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.
           Позивач в позові послався на те, що статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує,
           Також просить згідно статті 8 та 55 Конституції забезпечити гарантію права на розгляд справи у суді, у відповідності із статтею 2 та 5 КАСУ, статті 3, 8, 55 Конституції України, та негайно вчинити дії спрямовані на поновлення:
1) гарантії екологічних прав співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 »,
відповідності із законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та статтею 50 Конституції України;
2) гарантії права на захист моральних та матеріальних інтересів пов`язаних із об`єктами інтелектуальної власності співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у відповідності із статтею 54 Конституції України;
3) гарантії права на звернення щодо реалізації соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та скаргою про їх порушення, у відповідності із законом України «Про звернення громадян» та статтею 40 Конституції України;
4) гарантії права на вільний розвиток особистості кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у відповідності із статтею 23 Конституції України;
5) гарантії права на рівність конституційних прав і свобод та рівності перед законом кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у відповідності із статтею 2 Конституції України;
6) гарантії права на захист життя і здоров`я співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань посадови: осіб державних органів влади, у відповідності із статтею 27 Конституції України;
7) гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » брати участь в управлінні державними справам, у відповідності із статтею 38 Конституції України;
8) гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, у відповідності із статтею 41 Конституції України;
9) гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, у відповідності із статтею Конституції України;
10) гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку кожен вільно обир: відповідності із статтею 43 Конституції України;
11) гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, відповідності із статтею 46 Конституції України;
12) гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло у відповідності із статтею 48 Конституції України;
13) гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на охорону дгров`я, медичну допомогу та медичне страхування, у відповідності із статтею 49 Конституції України;
14)  гарантії права кожного із співавторів технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, у відповідності із статтею 56 Конституції України, шляхом запровадження у виробництво технології ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
          Разом з позовом позивачем ОСОБА_2 подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху. 
             Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду, для надання документа про сплату судового збору та уточненої позовної заяви з обґрунтуванням заявлених вимог, копій позовних заяв з додатками, відповідно до кількості учасників справи.
           23.04.2021 року позивачем до суду першої інстанції подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.
            Натомість, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, встановив, що поданими документами не усунуто недоліки первісної позовної заяви.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 21.04.2021 року на десять днів з дня отримання копії ухвали суду.
          Однак, судом першої інстанції було встановлено, що разом із заявою про усунення недоліків, позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору від 23.04.2021 року.
          Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що, в ухвалі суду від 17.05.2021 року судом першої інстанції було надано оцінку клопотанню ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору від 23.04.2021 року, та постановлено відмовити у задоволенні вказаного клопотання.
          Так, суд першої інстанції, зазначив, що 30.04.2021 до суду від ОСОБА_2 на виконання вимог ухвали суду від 28.04.2021 подана заява, у цій заяві позивач просив суд: 
          - Державу Україна в особі Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який діє, у відповідності із статтею 6, 19, 124, 126, 129, 129-1 Конституції України та завданням якого є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі рішення Конституційного Суду України 23 травня 2001 року у справі № 1- 17/2001 № 6-рп/2001, статті 6 Європейської Конвенції з прав людини: “Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить його справу щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтування будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення”, статті 13 Європейської Конвенції з прав людини: “Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження”, статті 53 Європейської Конвенції з прав людини: “Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що обмежує чи применшує будь-які права людини та основоположні свободи, які можуть “ бути визнані на підставі законів будь-якої Високої Договірної Сторони чи будь-якою іншою угодою, стороною якої вона є”, статті 8 Конституції України, та на підставі пункту 1, пункту2, частини 2 пункту 8 Постанови № 9 від 01.11.96 Пленуму Верховного суду України “Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя”, а саме: 3 метою правильного застосування норм Конституції при здійсненні правосуддя Пленум Верховного Суду України постановляє дати судам такі роз`яснення: Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно -правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. У разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст.150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь якій стадії розгляду справи. Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує, Статті 8 та 55 Конституції забезпечити гарантію права на розгляд справи у суді, у відповідності із статтею 2 та 5 КАСУ, статті 3, 8, 55 Конституції України шляхом відкриття провадження у справі.
          Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви в частині надання до суду уточненої позовної заяви з обґрунтуванням заявлених вимог, копій позовних заяв з додатками відповідно до кількості учасників справи так і не виконана вимога суду про надання документа про сплату судового збору у розмірі 908 грн.
          Так, в суді апеляційної інстанції підтверджено, що у встановлений судом строк позивач не усунув недоліки позовної заяви.
          Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
          Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
          Отже, станом на 17.05.2021, у встановлений судом строк, позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення позову без руху, тобто не усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.
          Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року – залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 238 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
          Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
          В повному обсязі постанова виготовлена 23.07.2021.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова