ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 жовтня 2021 року           справа №200/2692/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Ашумов Т.Р., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року (повне судове рішення складено 02 липня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/2692/21-а (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі  - Управління) про визнання бездіяльності щодо нездійснення перерахунку пенсії з 01.05.2001 протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 2 вересня 2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі – Закон № 345-VI) за період з 01.05.2001 по 17.08.2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 200/1147/20 позов було задоволено. Визнано протиправними дії Управління щодо відмови йому в обчисленні періоду роботи з 28.01.1976 по 05.03.1996 та перерахунку пенсії відповідно до Закону № 345-VI та зобов`язано Управління обчислити його пільговий стаж з 28.01.1976 по 05.03.1996 відповідно до Закону № 345-VI, провести перерахунок пенсії відповідно до ст.8 Закону № 345-VI. Судове рішення набуло законної сили 17.08.2020. Листом від 14.09.2020 Управління повідомило йому про те, що перерахунок пенсії відповідно до ст.8 Закону № 345-VI проведено з дня набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 17.08.2020. Позивач вважав бездіяльність управління щодо нездійснення перерахунку пенсії з дня її призначення протиправною. Вказане стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з грудня 2019 року, враховуючи положення ч.4 ст.45 Закону № 1058-IV та висновки суду по 16.08.2020 включно.
Зобов`язано Управління здійснити перерахунок пенсії позивачу відповідно до Закону № 345-VI за період з грудня 2019 року, враховуючи положення ч.4 ст.45 Закону № 1058-IV та висновки суду по 16.08.2020 включно.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії з грудня 2019 року, враховуючи положення ч.4 ст.45 Закону № 1058-IV та висновки суду по 16.08.2020 включно та зобов`язання Управління здійснити перерахунок пенсії позивачу відповідно до Закону № 345-VI за період з  грудня 2019 року, враховуючи положення ч.4 ст.45 Закону № 1058-IV та висновки суду по 16.08.2020 включно та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме визнати бездіяльність Управління щодо нездійснення перерахунку пенсії з 01.05.2001 протиправною, зобов`язати здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону № 345-VI за період з 01.05.2001 по 17.08.2020.
На обґрунтування апеляційної скарги фактично зазначені доводи, аналогічні висловленим у позовній заяві. Апелянт вказує на невідповідність висновків суду приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, й обставинам справи, зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Не погодившись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області також подало апеляційну скаргу, проте ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року вона була повернута апелянту у зв`язку з не усуненням недоліків.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а судове рішення – без змін.
Також слід зазначити, що ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 замінено відповідача Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на його правонаступника - Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.
Згідно ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
В грудні 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про обчислення стажу роботи за Списком №1 за період роботи з 28.01.1976 по 05.03.1996 в Дмитровській геологорозвідувальній експедиції та проведення її перерахунку.
Відповідно до листа Управління від 15.01.2020 № 1059/02/25 позивача було повідомлено, що спірний період був йому зарахований до пільгового стажу за Списком №1 за фактично відпрацьований час під землею, згідно наданих документів.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 200/1147/20-а визнано дії Управління щодо відмови ОСОБА_1 в обчисленні періоду роботи з 28 січня 1976 року по 05 березня 1996 року та перерахунку пенсії відповідно до Закону № 345-VI протиправними.
Зобов`язано Управління обчислити пільговий стаж ОСОБА_1 з 28 січня 1976 року по 05 березня 1996 року відповідно до Закону № 345-VI та провести перерахунок пенсії відповідно до статті 8 відповідно до Закону № 345-VI.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення набуло законної сили 17.08.2020 (а.с.6-7).
Місцевий суд, з урахуванням вимог ст. 78 КАС України, зазначив, що фактичні обставини справи, встановлені судовими рішеннями у справі № 200/1147/20-а, не підлягають додатковому доказуванню у цій справі.
Відповідно до листа від 14.09.2020 позивачу повідомлено про те, що Управлінням проведено нарахування пенсії згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 та ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 по справі № 200/1147/20-а (а.с.4).
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.11.2020 ВП № 63274462 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 200/1147/20-а від 07.09.2020, який видано Донецьким окружним адміністративним судом закінчено (а.с.5). 
Позивач вважав, що пенсійний орган протиправно здійснив перерахунок пенсії з моменту набрання законної сили рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 200/1147/20-а, а не з дня призначення пенсії. 
Вказане стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.  
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно із положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. 
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 у справі № 440/1810/19.
Аналіз предмету позову у справі, яка розглядається, свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із цим позовними вимогами стала незгода позивача із бездіяльністю відповідача під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 200/1147/20-а.
Суд звертає увагу, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту про визнання бездіяльності щодо нездійснення перерахунку пенсії з 01.05.2001 протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 2 вересня 2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі – Закон № 345-VI) за період з 01.05.2001 по 17.08.2020 - є одним із способів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 200/1147/20-а.
Як вже було зазначено, підставами позову у цій справі позивачем визначено протиправність здійснення перерахунку пенсії з моменту набрання законної сили рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 200/1147/20-а, а не з дня призначення пенсії.
Отже, в цьому випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст.382,383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відтак, колегія суддів вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях, проте, на стадії виконання таких судових рішень.
Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15, від 03 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 440/1810/19.
Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Вищевикладене обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про закриття провадження у справі.
Керуючись статтями 238, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року – скасувати, а провадження в справі № 200/2692/21-а - закрити.
Повне судове рішення – 26 жовтня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук