П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/4062/20	

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Херсон, 14 квітня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 (приватного нотаріуса) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсі за несвоєчасну сплату єдиного внеску,,-

В С Т А Н О В И В :
У грудні 2020 року ОСОБА_1 приватний нотаріус (позивач), звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (надалі – відповідач ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі), про:
- визнання протиправними дії відповідача щодо формування та винесення рішення від 01.10.2020  № 0027440411 про застосування штрафних санкцій в сумі 8406 грн. 59 коп. та нарахування пені в сумі 4017 грн. 29 коп. за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску;
- скасування рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 01.10.2020 за № 0027440411 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем сплачуються усі податки та збори вчасно та у повному обсязі, а відповідна заборгованість за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є відсутньою в Електронному кабінеті платника податків, означене рішення було оскаржено в адміністративному порядку до ДПС України. Також зазначав, що до оскаржуваного ним рішення було додано розрахунок, з якого неможливо встановити внаслідок чого виник борг з ЄСВ, на який нараховується пеня та штрафна санкція.
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення контролюючого органу наявністю заборгованості, що підтверджується даними інтегрованої картки з єдиного внеску
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі  від 01.10.2020 за № 0027440411 про застосування штрафних санкцій в сумі 8406 грн. 59 коп. та нарахування пені в сумі 4017 грн. 29 коп. за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.
Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ 39394259) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі звернулось до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні погодився із доводами відповідача про те, що позивач у 2017 році несвоєчасно сплачував єдиний внесок, але при цьому зазначив, що при розрахунку штрафних санкцій контролюючим органом допущено помилки в обчисленні штрафних санкцій та пені, які в подальшому вплинули на нарахування штрафних санкцій та пені. Водночас, під час розгляду справи по суті представником відповідача надавався до суду розрахунок штрафних санкцій та пені з урахуванням встановленої помилки, однак судом першої інстанції рішення у даній справі ухвалено без взяття до уваги зазначених розрахунків. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2021р., задоволено клопотання Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (код ЄДРПОУ 43143201) на його правонаступника - Головне управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як відокремлений підрозділ ДПС України без права юридичної особи (код ЄДРПОУ ВП 43995495).
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку з 29.08.2012р. як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - приватний нотаріус, є платником єдиного внеску, по-перше, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - приватний нотаріус, згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закон №2464-УІ, а по-друге, як роботодавець - фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно, та використовує працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) п. 1 ч. 1 ст. 4 Закон №2464-VI. Позивачем подаються звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, та звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації") застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
19.10.2020 позивач отримав рішення за №0027440411 від 01.10.2020 про застосування штрафних санкцій на суму 8406,59 грн. та нарахування пені - 4017,29 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 03.05.2018 по 06.04.2020.
До рішення доданий розрахунок штрафних санкцій та пені.
Позивач оскаржив рішення  в адміністративному порядку до ДПС України. Рішенням ДПС України від 24.11.2020 подану скаргу залишено без розгляду в зв`язку з пропуском строку, відповідь отримано позивачем 30.11.2020.
Не погодившись із рішенням про застосування штрафу та пені, вважаючи його протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції констатуючи часткову правильність висновків контролюючого органу щодо несвоєчасності перерахування до бюджету єдиного внеску за 2017 рік, виходив з неможливості визнати недійсним рішення податкового органу в якійсь конкретній частині суми, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, зазначивши при цьому, що повноваження щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Приймаючи до уваги викладене, рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, є недійсним в цілому.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його вірним виходячи з наступного.
За змістом ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку  визначені положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010  № 2464-УІ (у редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №2464).
Як встановлено п.1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом №2464, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону №2464 нараховується єдиний внесок.
В силу пп. 5 п. 1 ст. 4 Закону №246, приватні нотаріуси є платниками єдиного соціального внеску як особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме - здійснюють нотаріальну діяльність.
В 2017-2020 рр. відповідно до Закону № 2646 та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства фінансів України від 11.04.2016 № 441, від 07.09.2016 № 813), приватні нотаріуси подавали самі за себе до фіскальних органів звіт один раз на рік до 1 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393, від 07.09.2016 № 813, затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449). Підпунктом 3 п. 5 розділу ІV Інструкції № 449 встановлено, що фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. Єдиний внесок для приватних нотаріусів встановлювався у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
З 01.01.2018р. набули чинності зміни до Закону 2464, внесені Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII, з урахуванням яких, абз.3 п.8 ст.9 Закону передбачено, що самозайняті особи зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожен місяць такого кварталу та не має перебільшувати максимального щомісячного розміру ЄСВ. Таким чином встановлені в абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону 2464 щоквартальні платежі фактично є "авансовими", оскільки відсутня база оподаткування, встановлена в пп. 5 п.1 ст. 4 Закону 2464.
У відповідності до пп. 2 п.1 ст.4 Закону №2464, базою нарахування єдиного внеску для нотаріусів є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Згідно приписів ст.ст. 49, 178 Податкового кодексу України, базовий звітний (податковий) період для приватних нотаріусів становить календарний рік, податкова декларація для платників податку на доходи фізичних осіб подається до 1 травня року, що настає за звітним.
Строк формування бази нарахування єдиного соціального внеску для приватних нотаріусів за 2018 рік законодавством встановлений до 01 травня 2019 року, єдиний соціальний внесок може бути сплачений нотаріусом в повному обсязі за 2018 рік в будь який час, але не пізніше 01 травня 2019 року. Таким чином, приватний нотаріус повинен обов`язково сплатити єдиний соціальний внесок за 4 квартал 2018 року у сумі не менше ніж 2457,18 грн до 20 січня 2019 року; остаточний розрахунок щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску, особами які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється до 01 травня 2019 року.
Як встановлено ч.10 ст. 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Колегією суддів з наявних в матеріалах справи звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за спірний період встановлено, що позивач задекларував суму єдиного внеску за 2017 рік - 17435 грн. та повинен був сплатити єдиний внесок, нарахований за календарний 2017 рік, до 1 травня наступного року (2018).
Однак фактично цю суму позивач сплачував авансовими внесками та остаточно платіжним дорученням від 17.05.2018 в сумі 6872 грн. 55 коп. 
Отже є очевидним факт несвоєчасної сплати платником ОСОБА_1 єдиного внеску за 2017 рік.
Водночас, як свідчать матеріали справи та було вірно зауважено судом першої інстанції, при розрахунку штрафних санкцій та пені відповідач допустив помилки в обчисленні штрафних санкцій та пені. 
Так, рішенням про застосування штрафних санкцій та пені був нарахований штраф в сумі 8406 грн. 59 коп., в тому числі 3555 грн. 55 коп. штрафу застосовано за несвоєчасну сплату ЄВ за 2017 рік в сумі 17777 грн. 75 коп. , недоїмка в такому розмірі обліковувалась за позивачем станом на 08.05.2018 року.
Згідно даних інтегрованої картки позивача недоїмка була погашена частинами та не своєчасно: 725 грн. 20 коп. сплачено 08.05.2019, 2800 грн. сплачено 10.04.2019, 2460 грн. сплачено 12.10.2018, 2460 грн. сплачено 10.10.2018, 2460 грн. фактично сплачено 17.05.2018.
При цьому, наявність та розмір заборгованості з ЄВ в сумі 17777 грн. 73 коп. не підтвердилась в ході розгляду справи належними доказами.
Колегія суддів наголошує, що відповідач не заперечує помилкового нарахування позивачу 02.05.2018р. в інтегрованій картці до сплати ЄВ в сумі 8448 грн., що підтверджується листом від 15.03.2021 № 2176/5/21-22-20-04-07.
Отже, усі поточні платежі, які здійснював позивач, були в першу чергу скеровані на погашення цієї помилково нарахованої суми (насамперед, це переплата 8102 грн. 45 коп., платіж за 1 квартал 2018 року 2460 грн. та платіж 6872 грн. 55 коп. за декларацією 2017 року). Отже, при відсутності помилково  нарахованої суми 8448 грн. ЄВ, станом на 08.05.2018 сума недоїмки склала би 9329 грн. 73 коп., а станом на 17.05.2018 - 2457 грн. 18 коп., станом на 18.07.2018 року 0 грн.
з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що штрафні санкції та пеня за несвоєчасну сплату ЄВ  нараховані помилково із завищеної суми недоїмки та вказана помилка в подальшому вплинула на наступні застосовані штрафні санкції.
З даного приводу, апеляційний суд вважає за доцільне наголосити апелянта, що за приписами ч. 6 ст. 25 Закону  України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Відтак, за несвоєчасну сплату ЄВ 2457 грн. 20 коп. за 2-й квартал 2018 року застосований штраф в сумі 491,44 грн. (20%), оскільки відповідач вважав, що замість строку 20.07.2018 фактично сплачено 08.05.2019 (прострочення 293 дн.), за несвоєчасну сплату ЄВ за 3-й квартал 2018 року в сумі  2457 грн. 20 коп. (строк сплати 20.10.2018, фактично сплачено 08.05.2019, прострочення 201 дн.), застосований штраф в сумі  штраф 491 грн. 44 коп. (20%), за несвоєчасну сплату  ЄВ за 4-й квартал  в сумі 2457 грн. 20 коп. строк сплати 22.01.2019 фактично сплачено  08.05.2019 (107 дн. прострочення) застосований штраф в розмірі 491 грн. 44 коп. (20%).
За несвоєчасну сплату  ЄВ за 1 квартал 2019 року в сумі 2754 грн. 20 коп. (строк сплати 20.04.2019, фактично сплачено 08.05.2019 (прострочення 19 дн.) застосований штраф 550 грн. 81 коп. (20%), за несвоєчасну сплату ЄВ за 2018 рік  в сумі 11466 грн. 85 коп. (строк сплати 03.05.2019, фактично сплачено 08.05.2019 (6 днів прострочення), застосований штраф в розмірі 2293 грн. 37 коп. (20%), за несвоєчасну сплату ЄВ за 4 квартал 2019 року в сумі 2662 грн. 55 коп. строк сплати 21.01.2020, фактично сплачено 06.04.2020 (прострочення 77 днів), застосований штраф в розмірі 532 грн. 51 коп.
Разом з тим, як вбачається з наявних у матеріалах справи письмових доказів, ОСОБА_1 за 2018 рік задекларовано до сплати ЄВ в сумі 21295,56 грн.
Єдиний внесок за 2018р. було сплачено в повному обсязі (навіть в більшому, аніж задекларовано) та своєчасно, що підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень: № 146 від 16.04.2018 на суму 2460 грн. , № 163 від 18.07.2018 на суму 2460 грн., № 178 від 10.10.2018 року на суму 2460 грн., № 180 від 12.10.2018 на суму 2460 грн., № 224 від 08.05.2019 на суму 22317 грн. 74 коп. Таким чином вже станом на 08.05.2019 позивач мав би значну переплату ЄВ.
За 2019 рік позивачем задекларований єдиний внесок в сумі 11016,72 грн., сплачений своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 216 від 10.04.2019 на суму  2800 грн., № 4072019-2 від 04.07.2019 на суму 2800 грн., № 2102019 від 01.10.2019 на суму 2800 грн., № 01-060420 від 06.04.2020 на суму 2662 грн. 54 коп., №112032071 від 11.09.2020 - 3117 грн. 18 коп., № 112032075 від 13.10.2020 сплачено 3200 грн.
На думку колегії суддів ґрунтовними є висновки суду першої інстанції з приводу необґрунтованого відображення відповідачем 08.08.2018р. в інтегрованій картці сум недоїмки, штрафу за вимогою ГУ ДПС в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № Ф-005091305 від 27.03.2017 на суму 39801 грн. 26 коп., рішенням № 0005111305 про застосування штрафу в розмірі 7080 грн. 65 коп., рішенням № 0005111305 про застосування 170 грн. штрафу, на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 за № 821/597/17 оскільки на той час постанова апеляційного суду вже була скасована постановою Верховного Суду від 12.06.2018.
При цьому, твердження податкового органу про незрозумілість посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на судове рішення у справі № 821/597/18, у межах розгляду цієї справи, колегія суддів оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування правової позиції позивача щодо помилкового донарахування йому штрафу за вимогою ГУ ДПС в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № Ф-005091305 від 27.03.2017 на суму 39801 грн. 26 коп., рішенням  № 0005111305 про застосування штрафу в розмірі 7080 грн. 65 коп., рішенням № 0005111305 про застосування 170 грн. штрафу, посилався на скасування вказаних рішень податкового органу рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 09.10.2017р. у справі № 821/597/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2018р.
Отже, судом першої інстанції було допущено описку у судовому рішення, яка між тим не вплинула на правильність вирішення даної справи, у зв`язку зі чим не є підставою для його скасування, та у разі наявності для того достатньо підстав може бути виправлена в порядку, встановленому КАС України.
З огляд на наведені норми та встановлені обставини справи, враховуючи хибність висновків контролюючого органу у відповідних частинах прийнятого рішення, що ставить під сумнів правомірність та обґрунтованість його прийняття, та свідчить про дефектність такого рішення, беручи до уваги дискреційність повноважень контролюючого органу щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та випливаючу з цього неможливість суду підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів вважає також правильним застосований судом першої інстанції спосіб поновлення порушеного права шляхом визнання протиправним та скасування рішення від 01.10.2020 за № 0027440411 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску. Додатково визнавати протиправними дії відповідача щодо формування та винесення рішення від 01.10.2020 № 0027440411 про застосування штрафних санкцій немає необхідності, оскільки для захисту порушених прав позивача достатньо визнати його протиправним і скасувати.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції правильно визначив, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій.
Суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, а тому рішення підлягає визнанню протиправним повністю, оскільки суд не може самостійно нараховувати фінансові санкції.
Тобто, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.
З огляду на викладене, не заслуговують уваги жодні посилання податкового органу про зроблені розрахунки відповідачем під час процедури оскарження рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.10.2020р. № 0027440411 про застосування штрафних санкцій в сумі 8406,59 грн. з посиланням на наявність у суду повноважень на скасування спірного у справі рішення в певній його частині.
На переконання апеляційного суду, податковим органом у разі виявлення невідповідності свого рішення вимогам чинного законодавства, має бути прийняте інше рішення, яке б відповідало приписам Закону, а не перекладати такий обов`язок на судовий орган.
Стосовно інших доводів апеляційної скарги слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи в межах заявлених вимог, правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено, відтак такі не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 540/4062/20 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.