Постанова
Іменем України                            
                                                                                                
20 жовтня 2021 року                                                        
м. Київ
справа № 569/14113/20
провадження № 61-7124св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Лей Ленд Груп»,
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., 
Шимківа С. С., Хилевича С. В.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лей Ленд Груп» (далі - ТОВ «Лей Ленд Груп»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна приватною власністю, визнання недійсним рішення.
Позовну заяву мотивовано тим, щоз 2001 року вона проживає із ОСОБА_2 однією сім`єю. Разом виховують спільних дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, виконують права та обов`язки подружжя, купують рухоме та нерухоме майно (квартири, земельні ділянки, автомобілі).
Зазначала, що 03 грудня 2018 року вона набула в особисту власність квартиру 
АДРЕСА_1 . Вказане майно вона набула за її особисті кошти та за домовленістю із ОСОБА_2 ця квартира є її особистою власністю. Для зручності усю нерухомість оформлено на чоловіка ОСОБА_2 .
16 лютого 2019 року ОСОБА_2 без її відома та погодження вніс її квартиру до статутного капіталу ТОВ «Лейк Ленд Груп», яке, в свою чергу, 
22 лютого 2019 року відчужило квартиру ОСОБА_3 . Ні про факт внесення її майна до статутного фонду, ні про факт відчуження третім особам, їй не було відомо до травня 2020 року.
Вказувала, що внаслідок цих недобросовісних дій її майно вибуло з її володіння, а ОСОБА_3 набула його без її на те волі. 
Вважала, що недійсним є не лише акт про приймання її майна від ОСОБА_2 до ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року, але 
й рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» про прийняття вказаного майна до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп» та рішення про відчуження її майна  ОСОБА_3 від 22 лютого 2019 року.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд: 
- встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 2001 року до цього часу;
- визнати нерухоме майно - квартиру 
АДРЕСА_1 , особистою власністю ОСОБА_1 ;
- визнати недійсними:
- акт приймання-передавання ОСОБА_6 до статутного капіталу 
ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року нерухомого майна - квартири 
АДРЕСА_1 ;
- рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині прийняття майна квартири 
АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп» 
від 16 лютого 2019 року;
- рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині передачі 
майна - квартири 
АДРЕСА_1 , від ТОВ «Лейк Ленд Груп» до ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2020 року у складі судді Галінської В. В. позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено юридичний факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без укладення шлюбу у період з 2001 року по даний час.
Визнано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , особистою власністю ОСОБА_1 .
Визнано недійсними: акт приймання-передавання ОСОБА_7 до статутного капіталу ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1 ; рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині прийняття майна - квартири АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині передачі майна - квартири АДРЕСА_1 , від 
ТОВ «Лейк Ленд Груп» до ОСОБА_3 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довела належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю 
з відповідачем без реєстрації шлюбу у період з 2001 року до цього часу.
Факт придбання ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 , за власні кошти не оспорюється відповідачем ОСОБА_2 , а отже, спірне майно є особистою власністю ОСОБА_1 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними акта приймання-передавання ОСОБА_7 до статутного капіталу ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року спірної квартири, рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині прийняття спірного майна від ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року та рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині передачі спірної квартири від ТОВ «Лейк Ленд Груп» 
до ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
 
Короткий постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Маринчак О. С. задоволено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2020 року змінено в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу період проживання, вказавши «з 01 січня 2004 року».
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2020 року в частині визнання майна приватною власністю, визнання недійсним рішення скасовано.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Лей Ленд Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про визнання майна приватною власністю, визнання недійсним рішення задоволено частково.
Визнано недійсними: акт приймання-передавання ОСОБА_7 до статутного капіталу ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року нерухомого майна - квартири 
АДРЕСА_1 , рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині прийняття майна - квартири АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року, рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 22 лютого 2019 року в частині передачі майна - квартири АДРЕСА_1 , від ТОВ «Лейк Ленд Груп» до ОСОБА_3 .
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна приватною власністю відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторонами справи визнано факт спільного проживання як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до цього часу. Водночас, при вирішенні питання про початок відліку строку проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд першої інстанції помилково виходив з фактичної дати проживання сторін та не врахував, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив, тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.
Оскільки позивач не надала доказів, які б свідчили про існування укладеного між нею і ОСОБА_2 договору про встановлення іншого режиму права власності на майно, набуте за час шлюбу, або доказів набуття нею спірного майна відповідно до положень статті 57 СК Українив її особисту приватну власність, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поширення презумпції спільної сумісної власності подружжя на спірне майно.
Наявний в матеріалах справи простий письмовий договір про поділ майна подружжя свідчить про набуття сторонами майна у спільну сумісну власність та про існування між ними попередньої домовленості щодо встановлення іншого режиму права власності на спірне майно, набуте за час шлюбу. Однак право власності на спірну квартиру яке зареєстроване за ОСОБА_2 позивач в судовому порядку не оспорила. З урахуванням наведеного апеляційний суд вважав, що підстав для визнання особистою власністю ОСОБА_1 квартири 
АДРЕСА_1 , немає.
Разом з тим апеляційний суд зазначив, що позивач позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на спірну квартиру не заявляла.
Оскільки правочин щодо передачі ОСОБА_2 спірного нерухомого майна подружжя у вигляді внеску у статутний капітал ТОВ «Лейк Ленд Груп», який є угодою щодо розпорядження цінним майном, вчинено з порушенням вимог статті 65 СК України щодо наявності письмової згоди другого 
з подружжя на вчинення такого правочину, апеляційний суд вважав, що вчинені правочини щодо спірної квартири є недійсними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду в частині визнання недійсними: акта приймання-передавання ОСОБА_9 до статутного капіталу ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року нерухомого майна - квартири 
АДРЕСА_1 , рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині прийняття майна - квартири АДРЕСА_1 , від ОСОБА_9 до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року, рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 22 лютого 2019 року в частині передачі майна - квартири АДРЕСА_1 , від ТОВ «Лейк Ленд Груп» до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити.
У іншій частині судове рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому 
в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано характер правовідносин між позивачем та відповідачами та підстави набуття ОСОБА_2 власності на спірну квартиру.
Зокрема, апеляційним судом не враховано те, що внесення відповідачем ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ «Лейк Ленд Груп» квартир, отриманих ним в результаті поділу майна ОК «Садівниче товариство «Скорпіон» (співвласниками якого були зокрема ОСОБА_2 та 
ТОВ «Європейський Дім+», частка ОСОБА_2 в якому становить 99,98 %), 
з подальшою передачею їх у власність учасникам ТОВ «Лейк Ленд Груп», мало системний характер, було господарською діяльністю ОСОБА_2 та підконтрольних йому юридичних осіб, про що свідчать відомості 
з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Лей Ленд Груп», щодо ОК «Садівниче товариство «Скорпіон» та щодо ТОВ «Європейський Дім+».
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 147801368 від 03 грудня 2018 року підставою для виникнення права власності був висновок, серія та номер
30-11-50/18, виданий 30 листопада 2018 року, видавник ПП «Техно Ком», яким, як твердить заявник, було підтверджено можливість реконструкції частини Спортивно-оздоровчого комплексу «Будинок спортивної рибалки» 
під житлові приміщення (квартири).
В свою чергу, ОСОБА_2 набув 23 листопада 2018 року право власності на частку в розмірі 3097/23958 будівлі Спортивно-оздоровчого комплексу «Будинок спортивної рибалки» на АДРЕСА_2 на підставі договору про поділ в натурі нерухомого майна № 3149, укладеного 
20 листопада 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Садівниче товариство «Скорпіон», ОСОБА_2 та ОСОБА_10 . Тому вважає, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.
Вказує, що вона належними чином не була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судового рішення, заявник неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс12, від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс12, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року 
у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 683/886/16-ц (провадження № 61-45908св18), від 25 квітня 2018 року у справі 
№ 295/5011/15-ц (провадження № 61-1125св17), від 03 жовтня 2018 року 
у справі № 127/7356/16-ц (провадження № 61-22174св18).
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У липні 2021 року ОСОБА_1 до Верховного Суду подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційне провадження закрити, оскільки висновки, викладені в постановах Верховного Суду на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які 
не є подібними.
Також зазначає, що на момент відчуження на користь ОСОБА_3 спірної квартири вона не була учасником ТОВ «Лейк Ленд Груп», що підтверджується протоколом загальних зборів від 22 лютого 2019 № 11, 
а тому посилання в касаційній скарзі на те, що справа належить до юрисдикції господарського суду, є помилковим. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2001 року проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі. Мають спільних дітей, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.
02 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклала договір позики та отримала в борг від ОСОБА_12 150 000,00 грн для купівлі квартири та зобов`язалася повернути борг до 02 грудня 2019 року.
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 грудня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 
04 грудня 2018 року сторони в простій письмовій формі уклали договір про поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого в особисту приватну власність ОСОБА_1 перейшла квартира 
АДРЕСА_1 .
Вказаний договір нотаріально не посвідчений.
У подальшому спірну квартиру АДРЕСА_1 було передано ОСОБА_2 
до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп», що підтверджується витягом 
з протоколу № 10 загальних позачергових зборів засновників ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року та актом приймання-передавання майна від 16 лютого 2019 року. На підставі вказаного акта була проведена державна реєстрація права власності на майно за товариством.
Згідно з витягом з протоколу № 11 загальних позачергових зборів засновників ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 22 лютого 2019 року частину майна товариства ТОВ «Лейк Ленд Груп», а саме квартиру 
АДРЕСА_1 , передано ОСОБА_3 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 лютого 2019 року.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга  ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 , є її особистою власністю, а  ОСОБА_2 без її відома та погодження вніс її квартиру до статутного капіталу ТОВ «Лейк Ленд Груп», яке в свою чергу, 
22 лютого 2019 року відчужило ОСОБА_13 . Ні про факт внесення її майна до статутного фонду, ні про факт відчуження третім особам, їй не було відомо. Тому ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними:
- акт приймання-передавання ОСОБА_6 до статутного капіталу 
ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року нерухомого майна - квартири 
АДРЕСА_1 ;
- рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині прийняття майна - квартири 
АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 до статутного фонду ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 16 лютого 2019 року;
- рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині передачі 
майна - квартири 
АДРЕСА_1 , від ТОВ «Лейк Ленд Груп» до ОСОБА_3 .
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову), є предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом 
і обов`язком відповідача.
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, 
в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного 
провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі 
у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, 
а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного 
провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів 
й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (провадження № 14-61цс18).
Судом встановлено, що згідно з витягом з протоколу № 11 загальних позачергових зборів засновників ТОВ «Лейк Ленд Груп» від 22 лютого 
2019 року частину майна ТОВ «Лейк Ленд Груп», а саме квартиру АДРЕСА_1 , передано ОСОБА_3 (а.с. 28)
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23 лютого 2019 року 
за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 (а.с. 29).
Заявлені позивачем вимоги про визнання нерухомого майна особистою власністю ОСОБА_1 та визнання недійсним рішення загальних зборів 
ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині передачі майна - квартири 
АДРЕСА_1 , від ТОВ «Лейк Ленд Груп» до ОСОБА_3 безпосередньо стосуються прав та обов`язків 
ОСОБА_3 , яка заперечує наявність у позивача права власності на вказану квартиру.
Отже, такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з іншими особами - ОСОБА_14 та ТОВ «Лейк Ленд Груп», 
за наявності особи, яка в такій ситуації має бути залучена відповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Проте ОСОБА_3 до участі у справі у якості відповідача або співвідповідача не залучена, клопотань про її залучення співвідповідачем за цим позовом позивач не заявляла.
У цій справі залучення належного співвідповідача до участі у справі має принципове значення, оскільки це пов`язано також і з обранням належних та ефективних способів захисту прав, на захист яких заявлено позовні вимоги. Обраний спосіб захисту прав особи, яка наполягає на застосуванні судового захисту її цивільного права та інтересу, має відповідати характеру та природі спірних правовідносин.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач всупереч положенням 
статей 51, 175 ЦПК України, не зазначила усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення справи судом першої інстанції з неналежним складом учасників. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з`ясував належних учасників справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 в частині визнання нерухомого майна особистою власністю ОСОБА_1 та визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Лейк Ленд Груп» в частині передачі майна - квартири АДРЕСА_1 , від ТОВ «Лейк Ленд Груп» 
до ОСОБА_3 .
Оцінка судами обґрунтованості позовних вимог по суті має відбуватися 
за участю належних сторін цивільної справи.
При цьому у судів апеляційної та касаційної інстанції відсутня процесуальна можливість залучити до участі у справі належного відповідача у цивільній справі.
Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначених вимог закону теж не врахував. За таких обставин рішення суду першої інстанції та судове рішення апеляційного суду підлягають скасуванню.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбаченихпунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 листопада 2020 року  та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 березня 
2021 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк