Справа № 442/2351/21                                Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/2023/21                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.,
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області  від 13 квітня 2021 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
позивач 25.03.2021 звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором б/н від 22.06.2017 у розмірі 181694,74 грн та судові витрати в розмірі 2725,42 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.06.2017 АТ КБ «Приватбанк» відповідно до заяви відповідача відкрив йому кредитний рахунок із встановленням кредитного ліміту у розмірі 150000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Невиконання відповідачем належним чином своїх зобов`язань, призвело до утворення заборгованості в сумі 181694,74 грн, а саме заборгованість за тілом кредиту - 146447,05 грн та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі - 35247,69 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області  від 13 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 146447,05 гривень заборгованості за кредитним договором та 1464 грн 47 коп. судових витрат.
В решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що з долученої позивачем Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не убачається, що сторони досягли домовленості сторін про сплату відсотків. Таким чином, позивач безпідставно зараховував кошти спрямовані на повернення отриманих коштів в рахунок погашення заборгованості за відсотками, відповідач не погоджував, а відповідно і сплачувати не зобов`язаний. За вказаних обставин представлений позивачем розрахунок заборгованості є невірним. Оскільки банком списано відсотки у розмірі 76 768,66 гривень, які не були узгоджені умовами кредитування, тому дану суму необхідно було зарахувати на погашення тіла кредиту. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
АТ КБ «Приватбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
З матеріалів справи убачається, що 22.06.2017 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. У даній заяві зазначено прізвище, ім`я та по-батькові відповідача, його дата народження, РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання та номери телефонів..
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з представленого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.06.2017, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом   ОСОБА_1 , станом на  04.03.2021 заборгованість відповідача складає 181694,74 грн, з яких: 146447,05 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35247,69 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 22.06.2017 між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 22.06.2017.
З матеріалів справи убачається, що укладений між сторонами кредитний договір від 22.06.2017 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
У заяві позичальника від 22.06.2017, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлених відсотків за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Проте, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення 35247,69 грн заборгованості за простроченими відсотками.
Проте, щодо висновків суду щодо стягнення тіла кредиту в сумі 146 447,05 грн, то з такими колегія суддів не повністю погоджується з огляду на наступне.
З наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що відповідачем з моменту укладення договору списано відсотки у розмірі 76768,66 грн, які зараховані у заборгованість по кредиту.
Таким чином, відповідачем фактично не повернуто банку грошові кошти у розмірі 69 678,39 грн (146 447,05 грн - 76 768,66 грн), які підлягають до стягнення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково та змінити рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області  від 13 квітня 2021 року в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором, зменшивши її до 69 678,39 грн. 
Частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підлягає також зміні рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору, який слід зменшити з 1464, 47 грн до 1045,20 грн пропорційно до задоволених вимог (38,35%).
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області  від 13 квітня 2021 року змінити.
Зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором з 146 447,05 грн до 69 678,39 грн.
Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 1464, 47 грн до 1045,20 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 14.12.2021.

Головуючий 

Судді