ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 грудня 2021 року           справа №200/12086/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Марченко Софії Дмитрівни на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року (повне судове рішення складено 13 жовтня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/12086/21 (суддя в І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльність протиправною та стягнення заборгованості з пенсійних виплат,

                                                             УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Марченко С.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з  позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі - Управління) про:
- визнання протиправною бездіяльність, щодо невиплати суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.04.2017 по 30.06.2019 у розмірі 41 312,44 грн.;
- стягнення суму заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 41 312,44 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року по справі № 200/2959/19-а задоволено позовні вимоги позивача, визнано протиправними дії Управління щодо припинення нарахування та виплати пенсії з 01.01.2017, а також зобов`язано поновити виплату пенсії та спалити заборгованість яка виникла з 01.04.2017. Зазначене рішення було виконано часткове, поновлено нарахування та виплату пенсію та нараховано пенсію та нараховано заборгованість по пенсії за минулий період у розмірі 41 312,44 грн., проте така заборгованість не сплачена у зв`язку із відсутністю окремого порядку. Представник позивача вважала, що рішення Донецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 200/2959/19-а в повній мірі не виконано, оскільки позивач не отримала бажаного результату, у зв`язку із чим, вона звернулась до суду із цією позовною заявою.
Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано копії та докази.
Ухвалою від 13 жовтня 2021 року закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління про визнання бездіяльність протиправною та стягнення заборгованості з пенсійних виплат.
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги висловлено доводи, аналогічні наведеним в позовній заяві. Представник позивача зазначила, що предмет та підстави спору у нинішній справі не є тотожними. Судом не досліджено, що кінцева дата позовних вимог - 30.06.2019 наступила після рішення від 04.04.2019 та навіть після набрання чинності рішенням від 04.04.2019 судом ця обставина взагалі не досліджена.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заяви і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року в адміністративній справі № 200/2959/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправними дії Управління щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.04.2017.
Зобов`язано Управління поновити виплату пенсії позивачу, а також виплатити заборгованість, яка виникла з 01.04.2017.
Рішення суду набрало законної сили 12 червня 2019 року.
На виконання зазначеного рішення Донецьким окружним адміністративним судом 23 липня 2019 року видано виконавчий лист.
Відомостей про відкриття виконавчого провадження за вказаним листом сторонами до матеріалів справи не долучено.
Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.07.2021 року № 0500-1502-8/39870 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року в адміністративній справі № 200/2959/19-а позивачу нараховано пенсію за період з квітня 2017 року по червень 2019 року включно.
Відповідно до довідки відповідача від 23.09.2021 ОСОБА_1 нараховано але не виплачено пенсію за період з квітня 2017 року по березень 2019 року та за червень 2019 року.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно із положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст.287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 у справі № 440/1810/19.
Аналіз предмету позову у справі, яка розглядається, свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із цими позовними вимогами стала незгода позивачки із бездіяльністю відповідача під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року в адміністративній справі № 200/2959/19-а.
Суд звертає увагу, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивачка, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - стягнення з відповідача заборгованості з пенсії за період з 01.04.2017 по 30.06.2019 у розмірі 41 312,44 грн. - є одним із способів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року в адміністративній справі № 200/2959/19-а.
Отже, в цьому випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачкою та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст.382,383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відтак, є наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях, проте, на стадії виконання таких судових рішень.
Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 20 лютого 2019 року по справі № 806/2143/15, від 03 квітня 2019 року по справі № 820/4261/18, від 21 грудня 2020 року по справі № 440/1810/19.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою суду першої інстанції.
При цьому колегія суддів зауважує, що посилання в апеляційній скарзі на те, що кінцева дата позовних вимог - 30.06.2019 наступила після рішення від 04.04.2019 та навіть після набрання чинності рішенням від 04.04.2019, не заслуговують на увагу, оскільки в рішенні місцевого суду не була визначена кінцева дата здійснення Управлінням певних дій.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Марченко Софії Дмитрівни - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 200/12086/21 - залишити без змін.
Повне судове рішення - 07 грудня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          Т. Г. Гаврищук          

                                                                                                         А. А. Блохін