П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
16 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1695/21	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа – Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі ДВС), третя особа – Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови від 01 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №63485062.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позов задоволено.
Крім того, судом стягнуто з ДВС за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн..
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.
Також, не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та повністю задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу.
З огляду на неприбуття у судове засідання 08 грудня 2021 року сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки та про наявність підстав для задоволення скарги відповідача з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови серії 1 АВ №00609815 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання /перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, від 28.07.2020 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.12.9 (6) Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. В цій постанові повідомлено, що у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 510 грн. (а.с.28).
За заявою Департаменту патрульної поліції, постановою державного виконавця ДВС від 04 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження №63485062 з виконання постанови Національної поліції України ДПП у Київській області №1АВ00609815 від 28.07.2020 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 510 грн. 
Відповідно до листа Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 19 січня 2021 року вих.№880/41/27/03-2021 повідомлено ДВС про те, що адміністративні постанови серії 1 АВ №00609975, 00609833, 00609815, 00609796, 00609357, 00609111, 00609082, 00380607, 00380073, 00379972, 00379182, 00378975, 00378766, 00378184, винесені стосовно ОСОБА_1 , не набули чинності в установленому законодавством порядку, у зв`язку з чим заявник просив повернути вказані документи без виконання (а.с. 38).
01.02.2021 року постановою старшого державного виконавця ДВС закінчено виконавче провадження ВП №63485062 з виконання постанови Національної поліції України ДПП у Київській області №1АВ00609815 від 28.07.2020 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 510 грн. відповідно до п.5 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням листа Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 19 січня 2021 року вих.№880/41/27/03-2021 з повідомленням про скасування адміністративних постанов, в тому числі постанови №1АВ00609815.
Винесення вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вважав, що в спірній постанові відповідач посилався на п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Однак, з матеріалів справи не вбачається, що адміністративні постанови були скасовані або визнано нечинним рішення, на підставі якого вони прийняті, або визнано судом такими, що не підлягають виконанню.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач невірно кваліфікував подану стягувачем заяву та помилково застосував положення Закону про закінчення виконавчого провадження, що є підставою для визнання її протиправною та скасуванню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Пунктом 6 ч.1  ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»  визначено, що відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню, крім іншого, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Відповідно до  ст.213 КУпАП  справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Зі змісту положень  ст.283 КУпАП   вбачається, що за результатами розгляду справ про адміністративне правопорушення органом, який розглядав таку справу, виноситься постанова, яка приймається у формі рішення.
Крім того, відповідно до ч.2  ст.291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Положеннями ч.1  ст.308 КУпАП   визначено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною 1  статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
З аналізу наведеного можна дійти висновку, що постанови про накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, є виконавчими документами, які підлягають виконанню у примусовому порядку органами державної виконавчої служби.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону).
Відповідно до п.1 ч.1 та ч.5 ст.26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3  цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Положеннями ч.1 ст.40 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Приймаючи спірну постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідач керувався положеннями п.5 ч.1 ст.39 Закону, за якими виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Так, справа (а.с.9) містить лист від 18 січня 2021 року (вих. №846/41/27/03-2021) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, згідно якого Департаментом патрульної поліції відповідно до п.7 ст.247, ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення  скасовано постанови, у тому числі серії 1АВ №00609815, про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, винесені стосовно ОСОБА_1 .. Також вказаним листом було проінформовано про закриття справ за вказаними постановами.
Більш того, факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, від 28 липня 2020 року про стягнення з позивачки штрафу у розмірі 510,00 грн. підтверджується відомостями з веб-сайту сервісу перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі, розташованого за адресою: https://bdr.mvs.gov.ua/, який є у відкритому доступі.
Таким чином, враховуючи наявність факту скасування постанови серії 1АВ №00609815 про накладення адміністративного стягнення, яка є виконавчим документом та на підставі якої і відбувалось примусове стягнення, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість закінчення виконавчого провадження №63485062 шляхом винесення відповідної постанови від 01 лютого 2021 року, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування спірної постанови ДВС слід відмовити.
Також, згідно положень ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів наголошує, що скасування спірної постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження, наслідком чого буде фактичне поновлення виконавчого провадження, при одночасному скасуванні постанови про накладення штрафу, буде суперечити ефективному захисту прав, свобод та інтересів позивачки, що є неприпустимим.
При цьому, посилання представника позивачки на рішення суду апеляційної інстанції, прийняте по справі №420/1697/21 колегією суддів у складі судді-доповідача – Шевчук О.А., Федусика А.Г. та Бойка А.В., яким рішення суду про задоволення аналогічного позову було залишено без змін, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на відмінність доказової бази по даній справі та по справі №420/1697/21, що вбачається з постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року.
Крім того, частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1, 3 ст.131 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
З огляду на відсутність правових підстав для задоволення даних позовних вимог, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяв про розподіл судових витрат на правову допомогу шляхом стягнення з відповідача таких витрат слід відмовити.
З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задовольнити, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року – скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа – Департамент патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.