ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2021 р.                                                           Справа №909/220/20
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді                                        МАТУЩАКА О.
суддів                                                            ГРИЦІВ В.
                                                            ЯКІМЕЦЬ Г.
За участю секретаря судового засідання Гулик Н.
За участю представників учасників у справі від:
апелянта: Воришко М.В. (в порядку самопредставництва) - – в режимі відеоконференції;
ініціюючого кредитора: Кравченко Р.М. (адвокат) – в режимі відеоконференції;

розглянувши апеляційну скаргу                    Головного управління ДПС в Івано-                                                                                Франківській області №9997/8/09-19-20-02 від                                                                        16.09.2021 (вх. ЗАГС №01-05/3312/21 від                                                                        01.10.2021)
на ухвалу                                                  Господарського суду Івано-Франківської області                                                                       від 12.08.2021, повний текст – 31.08.021                                                                                  (суддя Скапровська І.М.)
у справі                                                  № 909/220/20
за заявою                                                  ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН (HYUNDAI                                                                                 CORPORATION)
до                                                            Товариства з обмеженою відповідальністю                                                                       "Компанія Рона"
про                                                            визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
Суть спору.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.07.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Компанія Рона"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Новосельцева В.П.
Постановою суду від 18.02.2021 ТОВ "Компанія Рона" визнано банкрутом; відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Зоріна Романа Олександровича.
Ухвалою суду від 16.09.2021 задоволено заяву арбітражного керуючого Зоріна Р.О. про відсторонення від виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ТОВ "Компанія Рона".
Ухвалою суду від 30.09.2021 ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого В`язовченка Анатолія Михайловича.
18.05.2021 ГУ ДПС в Івано-Франківській області звернулось до суду першої інстанції із заявою про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 267 954,59 грн та 4 540 грн сплаченого судового збору. Вказана заява обґрунтована тим, що на момент подання такої  боржник допустив новостворений податковий борг в розмірі 267 954,59 грн, який виник за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Компанія Рона" з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства.
Ухвалою суду від 12.08.2021 у справі №909/220/20, зокрема, частково визнано вимоги ГУ ДПС в Івано-Франківській області до боржника: 143   478, 48 грн основного боргу; 70 372, 93 штрафних санкцій та 4    540,00 грн судового збору. Вимоги ГУ ДПС в Івано-Франківській області до боржника ТОВ “Компанія Рона” в сумі 54 103, 18 грн пені – відхилено.
Ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у визнанні грошових вимог мотивована тим, що вказані вимоги (заявлена сума пені) не доведені належними та допустимими доказами.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи. 
ГУ ДПС в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги ГУ ДПС в Івано-Франківській області до ТОВ "Компанія Рона" у розмірі 54   103, 18 грн. У своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що заявлена сума пені нарахована контролюючим органом в порядку, передбаченому п. 129.1 ст.129 Податкового кодексу України, та підтверджується витягами із податкової картки платника податків по вказаних платежах.
Відзивів на апеляційну скаргу, а також інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі подано не було.
Оцінка суду.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Згідно зі ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що заява кредитора має містити, зокрема, розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені). До заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, докази документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.
Як вказує заявник, заборгованість ТОВ «Компанія Рона» збільшилась перед бюджетом на суму 54 103, 18 грн в результаті нарахування пені: по орендній платі з юридичних осіб (м.   Надвірна) (21   248, 94 грн), податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (м.   Надвірна) (5   360, 24 грн), по податку на прибуток підприємств (13   208, 55 грн), по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (м. Калуш) (12   780, 98 грн), по земельному податку з юридичних осіб (м. Калуш) (1   504, 47 грн), нарахованої відповідно до п.    129.1 ст. 129 Податкового кодексу України.
На підтвердження заявлених вимог до матеріалів справи долучено копії таких документів: довідки про суми податкового боргу, який підлягає до задоволення платника податків за платежами ТОВ "Компанія Рона" станом на 02.04.2021; акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Компанія Рона"; розрахунок розміру фінансових санкцій по акту перевірки від 05.10.2020 № 692/09-19-07-01/31789757; податкові повідомлення-рішення від 27.10.2020: № 000/125/0701, №000/126/0701, № 000/138/0701, №000/129/0701, №000/128/0701, № 000/132/0701, №000/136/0701, № 000/137/0701, № 000/135/0701, № 000/134/0701, № 000/131/0701, №000/130/0701, № 000/133/0701, № 000/132/0701, № 000/136/0701; наказ № 188 від 29.04.2021; розрахунок пені по податкових повідомленнях-рішеннях від 27.10.2020 №000/132/0701, №000/136/0701.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підп. 14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Підпунктом 14.1.175 зазначеної статті визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки (підп. 14.1.162. ст. 14 ПК України).
Згідно із підп. 129.1.1. п. 129.1. ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно положень п. 1.3 ст.1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені КУзПБ, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Відповідно до ст. 6 КУзПБ щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.
Так, станом на момент звернення апелянта із заявою про визнання грошових вимог, щодо боржника ТОВ «Компанія Рона» діяла процедура розпорядження майном.
Враховуючи зазначене, доведення обґрунтованості грошових вимог, в т.ч. визначення та розрахунок суми нарахованої пені, має відбуватися не відповідно до норм ПК України, а враховуючи загальні положення КУзПБ та ГПК України. 
Таким чином, обґрунтування підставності нарахування та розрахунку пені має бути не просто здійснене відповідно до ПК України, а й підтверджуватися відповідними доказами, зокрема, первинними документами та наявним розрахунком пені із зазначенням періоду, суми, на яку нараховується пеня, формули нарахування, тощо.
Згідно положень КУзПБ у процедурі банкрутства при розгляді заяв з грошовими вимогами до боржника, суд встановлює розмір грошових вимог кредиторів та вчиняє інші дії, передбачені вказаним Законом. Тому суд, при розгляді кредиторських вимог може в залежності від наявності чи відсутності доказів, що підтверджують заборгованість боржника, визнати або відхилити грошові вимоги на підставі норм чинного законодавства.
В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що розмір пені нараховано відповідно до підп. 129.1.1. п. 129.1. ст. 129 ПК України та підтверджується витягами з інтегрованих карток платника податків. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах в справи відсутні будь-які інтегровані картки платника податків – ТОВ «Компанія Рона», а тому доводи апеляційної справи є такими, що не відповідають матеріалам справи.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть у разі їх долучення, вказані докази не є належними, оскільки інтегрована картка платника відкривається лише для здійснення обліку щодо податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу, та з яких вбачається стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. Водночас вона не є первинним бухгалтерським документом, оскільки картка не містить усіх необхідних відомостей (суми, на яку нараховано, періоду нарахування, формули нарахування тощо) для перевірки правильності здійсненого розрахунку пені, використовувані при розрахунках і звірці розрахунків картки обліку мають різні дані щодо певних операцій. Відтак не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки автоматизоване співставлення не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення податкових зобов`язань. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2021 у справі №805/5017/15-а.
В матеріалах справи наявні розрахунки пені виключно по двох податкових зобов`язаннях, а саме: по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно повідомлення-рішення №000/132/0701 від 27.10.2020 та по земельному податку з юридичних осіб згідно повідомлення-рішення №000/136/0701 від 27.10.2020.
Водночас суд апеляційної інстанції не може визнати вказані розрахунки належними доказами з огляду на таке.
Стаття 1 КУзПБ розділяє грошові вимоги кредиторів, зокрема на конкурсні та поточні, залежно від часу їх виникнення. Так, конкурсні - вимоги, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника, а поточні - вимоги до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Ухвалою суду від 17.07.2020 відкрито провадження у цій справі про банкрутство ТОВ «Компанія Рона». Проте розрахунок пені здійснено за період з 28.04.2018 по 09.11.2020 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та за період з 03.03.2018 по 09.11.2020.
Таким чином, надані розрахунки пені є такими, з яких не можливо перевірити правомірність обрахунку таких сум і періодів нарахування пені (в т.ч. неможливо визначити категорію заборгованості (конкурсної/поточної). Тобто, з поданих до суду документів неможливо встановити обґрунтованість нарахування пені та правомірності розрахунків заявника по заявленим сумам кредиторських вимог.
Суд зазначає, що рішення із господарського спору, в тому числі і у справі про банкрутство, в силу вимог ст. 236 ГПК України, повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі не спростовують імперативних норм чинного законодавства про банкрутство, якими обґрунтована оскаржувана ухвала суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що заявником не доведено та належним чином не обґрунтовано заявлені грошові вимоги до боржника, у зв`язку з чим вони не підлягають визнанню. 
Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Судові витрати.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч.   14    ст.129 ГПК України). 
З урахуванням наведено, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, 
Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 12.08.2021 у справі №909/220/20 - без змін.
2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.  

Справу повернути до місцевого господарського суду.
Повний текст постанови підписано 13.12.2021.

Головуючий суддя                                                                      О. МАТУЩАК

Судді                                                                                          В. ГРИЦІВ

                                                                                                    Г. ЯКІМЕЦЬ