Ухвала
08 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 337/2775/20
провадження № 61-17524ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 , на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від                   16 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 вересня                 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про стягнення суми компенсації за невикористану частину відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату за червень, липень, серпень, вересень 2019 року в сумі 12 875,59 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6 425,50 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 14 грудня 2020 року в сумі                        290 781,26 грн, стягнути на свою користь судові витрати. Всього просить стягнути на свою користь 310 082,35 грн.
Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16 лютого 2021 року  позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16 лютого 2021 року змінено, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.
25 жовтня 2021 року  ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення                                      у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Ціна позову у зазначеній справі становить 310 082,35 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення  своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                            у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 , на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від                   16 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 вересня                 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про стягнення суми компенсації за невикористану частину відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             М. М. Русинчук
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
І. О. Дундар