ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2021 р.                                    Справа№ 910/910/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Куксова В.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021, повний текст якого складено 22.06.2021
у справі №910/910/21 (суддя Васильченко Т.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСЛ Компані"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 72 537,48 грн.

                                                  В С Т А Н О В И В :
          У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Компані» (далі - ТОВ «ДСЛ Компані», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 72 537,48 грн.
Позов обґрунтовано наявністю правових підстав для стягнення грошових коштів через     необґрунтоване нарахування збору за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда за накопичувальною карткою № 15110920 від 15.11.2019. Позивач заявляє, що збір нарахований відповідачем в односторонньому порядку та самовільно списаний з особового рахунку у розмірі, заявленому до стягнення.
Крім того, в позовній заяві позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу та вказано, що відповідні докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.06.2021 у справі № 910/910/21 позов задоволено та присуджено до стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «ДСЛ Компані» грошові кошти у розмірі 72 537,48 грн та судовий збір у розмірі 2    270,00 грн.
 07.06.2021 через відділ діловодства суду від ТОВ «ДСЛ Компані» надійшли документи у     підтвердження понесення судових витрат у розмірі 16000,00 грн та «гонорару успіху» у розмірі 2000,00 грн на професійну правничу допомогу. 
17.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки зазначена сума витрат у розмірі 18000,00 грн на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на відсутність розумної необхідності витрат у вказаному розмірі.  
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21 присуджено до стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "ДСЛ Компані" 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу. 
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що покладення на відповідача витрат на правову допомогу у загальному розмірі 10000 грн є пропорційним предмету спору та розміру задоволених позовних вимог.     
Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21 в частині стягнення 10    000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та покласти судові витрати на позивача. Крім того, скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване додаткове рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки судом першої інстанції не здійснено аналізу щодо співмірності розміру витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаних робіт, а також судом першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що наявні в матеріалах справи документи, надані позивачем, є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі.
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 02.09.2021, вказану вище апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Станіка С.Р., Шаптала Є.Ю.
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 06.09.2021- 10.09.2021, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4138/21 від 06.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/910/21.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/910/21, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21; зупинено дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21 до перегляду його в апеляційному порядку; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
14.09.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.
Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
  У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Відповідно до ст.129 ГПК України витрати пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
Як встановлено вище, рішенням суду першої інстанції від 01.06.2021 у даній справі позовні вимоги задоволено повністю.   
Як вбачається з поданого клопотання, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 16 000,00 грн на професійну правничу допомогу та 2 000,00 грн «гонорару успіху». 
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №21-01 від 13.01.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСЛ Компані» та Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» в особі партнера Накоп`юка Я.В., оригінали актів виконаних робіт (наданих послуг) №21-01/02 від 15.01.2021 на суму 5000,00 грн та №21-01/05 від 02.06.2021 на суму 11000,00 грн, копії рахунків на оплату №21-01/02 від 15.01.2021, №21-01/05 від 02.06.2021, ордер серії СА №1007688,     виданий     адвокатським     об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» на ім`я Накоп`юк Я.В. та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК №01243.
Згідно пунктів 1.1 та 1.2 договору про надання правової допомоги №21-01 від 13.01.2021, клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. З метою здійснення захисту клієнта та представництва його інтересів, об`єднання доручає здійснення усіх необхідних дій, пов`язаних з виконанням даного договору, адвокату Накоп`юку Я.В.
Умовами пункту 2.2 договору передбачено, що адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги: представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднання громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених законодавством України; виконання інших дій, передбачених законодавством.
У пункті 4.2 договору передбачено, що при визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.
Вартість послуг наданих адвокатом складає 1000,00 грн за одну годину роботи. Крім цього, сторони додатково домовились про «гонорар успіху», якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Розмір «гонорару успіху» становить 7 відсотків від ціни позову. Позитивним результатом вважається також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі (пункти 4.3 та 4.5 договору). 
Пунктом 4.4 договору погоджено, що за результатом надання правової допомоги, складається акт виконаних робіт (наданих послуг), розмір гонорару в якому розраховується шляхом множення кількості затрачених годин наданої правової допомоги та вартість години-роботи визначеної пунктом 4.3 договору.
15.01.2021 між клієнтом та адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» підписано акт №21-01/02 виконаних робіт (наданих послуг), яким підтверджено приймання-передачу послуг згідно детального опису наданих послуг загальною вартістю 5000,00 грн, для виконання яких адвокатом було витрачено час у кількості 300 хв. 
02.06.2021 між клієнтом та адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» підписано акт №21-01/05 виконаних робіт (наданих послуг), яким підтверджено приймання-передачу послуг згідно детального опису наданих послуг загальною вартістю 11000,00 грн, для виконання яких адвокатом було витрачено час у кількості 660 хв. 
У наданих актах сторони підтвердили, що відповідно до основного договору про надання правової допомоги №21-01 від 13.01.2021 роботу виконано (надано послуги) повністю, жодних претензій та зауважень щодо надання правової допомоги у сторін не має.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Водночас за змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, у вже згаданому рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,90 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).
Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
З огляду на обставини справи, остання не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, так як в господарському судді перебувало декілька аналогічних справ, представництво в яких також здійснювалось адвокатом Накоп`юком Я.В.,  а також беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та не відповідає критеріям розумності і справедливості.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Тобто, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення було дотримано норми процесуального права.
Доводи скаржника про те, що відсутність доказів дійсного перерахунку коштів на правову допомогу є підставою для не присудження їх до стягнення на користь сторони якої ухвалено позитивне рішення, колегією суддів відхиляються, оскільки приписи ст.126 ГПК унормовують, що за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18.
Крім того, матеріали справи містять детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та докази надання таких робіт (обсяг). Тобто, матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені. 
Посилання скаржника на не здійснення судом першої інстанції аналізу щодо співмірності розміру витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаних робіт, колегією суддів також відхиляються, оскільки судом першої інстанції фактично враховані доводи, наведенні ним в клопотанні про зменшення витрат на правничу професійну допомоги та як наслідок зменшив їх до 10    000,00 грн.        
Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладене. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 129, 244, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
                       
                                                  П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21 залишити без задоволення. 
                 2.Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 у справі №910/910/21 залишити без змін.  
           3.Матеріали справи №910/910/21 повернути до Господарського суду міста Києва. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                Є.Ю. Шаптала