ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/20479/20                                        Головуючий суддя І інстанції Тимош О. М.
Провадження № 22-ц/818/4883/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають  із сімейних відносин, з них

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2021 року                                                         м.Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – Яцина В.Б.,
суддів –Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -адвоката Волошина Артема Вікторовича на додаткове рішенняМосковського районного суду м.Харкова від 14 червня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Тимош О.М., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

23 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 : аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; кошти на додаткові витрати, пов`язані з розвитком та лікуванням дитини у сумі 2500 грн на місяць; визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07.05.2021 у даній справі позов ОСОБА_2 було задоволено частково.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 , додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 3639 грн 30 коп. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 коштів на додаткові витрати, пов`язані з розвитком та лікуванням дитини, відмовлено. Визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_2 .
У рішенні було призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати за клопотанням представника позивача зроблене ним у судовому засіданні на 13.05.2021, надано позивачу п`ять днів з дня ухвалення рішення для подання доказів щодо понесених витрат (а.с.217-225 т.1).
У встановлений судом термін 12.05.2021 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів, що підтверджують понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу з доданими документами на підтвердження понесених витрат. 
У заяві позивач просила стягнути з відповідача на її користь: 6000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Гофельд Г.С. у період з 15.12.2020 по 06.01.2021; 15 600 грн. – витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Черненко О.А. у період з 10.03.2021 по 07.05.2021.
Представником відповідача 19.05.2021 до суду подано клопотання про зменшення судових витрат, в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розподіл судових витрат. В клопотанні зазначив, що в рішенні суду від 07.05.2021було вирішено питання про відшкодування витрат на правничу допомогу на представника ОСОБА_4 , тому повторна вимога про розподіл судових витрат є безпідставною. Щодо компенсації витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Черненко О.А., представник відповідача зазначив, що не надано жодного доказу на підтвердження розумності його розміру. Зазначив, що квитанція, яка долучена позивачем, не відповідає встановленому зразку.
       Додатковим рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14 червня 2021 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15600 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні клопотання про стягнення коштів на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з наступних доводів та підстав.
Вказав, що з огляду на те, що адвокат Черненко О.А. здійснював представництво інтересів позивача після того, як значну роботу по справі було проведено попереднім представником – адвокатом Гофельд Г.С., він вважає необґрунтованими та завищеними розрахунки вартості його послуг, а частина послуг, які надавалися позивачу адвокатом Черненко О.А. не є доцільними, не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків. Послався на правові висновки, які були висловлені у постанові Верховного суду від 12 вересня 2018 року у справі №810/4749/15. 
Окремо зазначив, що зазначена кількість годин участі адвоката у судових засіданнях, з урахуванням ознайомлення з матеріалами справи - 5 годин не відповідає дійсності. Для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу належним і допустимим доказом для доведення отриманих адвокатом доходів, отриманих як самозайнятої особи необхідно надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затверджених наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218.
Зауважує, що представником позивача не було надано необхідного для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу доказу. 
Вважає, що таким доказом можуть бути вищевказана Книга або квитанція до прибуткового касового ордера (форма № КО-1) затверджено «Положенням про ведення касових операцій в Україні» від 15 грудня 2004 року № 637 є первинним документом, який використовується для оформлення надходжень грошових коштів у касу підприємства, а не квитанція не встановленого зразку, яка долучена позивачем. Такого правового висновку щодо доказів правових витрат на правничу допомогу дійшов Верховний суд у постанові від 22.05.2018 по справі №826/8107/16. 
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Такого правового висновку дійшов Верховний суд по справі № 810/2823/17 у постанові від 08 травня 2018 року, а саме: первинний документ, може вважатися належним та допустимим доказом підтвердження сплати правничої допомоги адвокату, якщо відповідає вимогам встановленим частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14.
Посилається у скарзі на висновки Верховного Суду, викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16 та від 12 вересня 2018 року по справі №810/4749/15
У письмову відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На обґрунтування послалась на правову позицію, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №301/1894/17: вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відхилила доводи скарги стосовно ознайомлення адвоката з матеріалами справи та попередньої усної консультації, за їх безпідставністю. Вважає, що таке ознайомлення було необхідним, а проведення правової консультації позивачу ОСОБА_2 адвокатом Черненко О.А. було необхідним у зв`язку з тим, що Позивачем було змінено представника в процесі захисту своїх прав та інтересів в суді, і з метою надання якісної і висококваліфікованої правової допомоги адвокатом Черненко О.А. під час консультації представником отримано від Позивача інформацію необхідну для подальшого здійснення представництва Позивача, а також уточнено позицію Позивача стосовно позовних вимог. Також, звертає увагу на те, зміст порад, консультацій, роз`яснень адвоката відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є адвокатською таємницею, а тому розголошення інформації, що стала відома адвокату Черненко О.А. під час консультації ОСОБА_2 , - є неможливим та таким, що суперечитиме законодавству України.
Щодо твердження Відповідача (скаржника) стосовно ознайомлення з матеріалами справи та здійснення їх правового аналізу; визначення Законів та інших нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та аналіз судової практики; збір доказової бази тощо, - то такі дії адвоката Черненко О.А. були необхідними з огляду на отримання новим представником позивача детальної інформації про зміст спірних правовідносин для надання якісної та кваліфікованої правової допомоги, сформування подальшої правової позиції для представництва і захисту прав та інтересів клієнта. Окрім того процес ознайомлення з матеріалами справи, вивчення законодавства та судової практики не закінчується складанням позовної заяви.
У випадку зміни особою її представника, з метою вибудовування подальшої адвокатської тактики та стратегії захисту прав та інтересів клієнта, новий представник повинен ознайомитися з матеріалами справи, а також вивчити законодавство на яке посилався попередній представник, з метою уникнення під час здійснення представництва ситуацій, які б погіршували правове становище позивача у справі.
Щодо підготовки відповіді на відзив.
Твердження Відповідача про те, що «відповідь на відзив складена від імені ОСОБА_2 , у зв`язку з цим, вважаю, що представником Позивача не складалась відповідь на відзив по даній позовній заяві» є хибним, оскільки Позивач та його представник вправі самостійно обирати від чийого імені буде подаватися той чи інших документ по суті справи, а обставина яка підтверджує той факт, що відповідь на відзив було складено безпосередньо адвокатом Черненко О.А. є Додаткова угода №1 до Договору про надання правничої допомоги від «10» березня 2021 року, Акт про надання послуг від 08.05.2021 та детальний опис робіт виконаних адвокатом для надання правничої допомоги від 08.05.2021 у справі №643/20479/20. Окрім того, про факт написання адвокатом Черненко О.А. відповіді на відзив, також свідчить факт добровільної сплати гонорару Позивачем за підготовку цього документу, відповідно до Договору про надання правничої допомоги від «10» березня 2021 року.
Щодо підготовки клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи.
Твердження Відповідача, стосовно того, що «розмір за даний вид правової допомоги, завищений, оскільки відсутні будь-які докази, які підтверджували б, що адвокат готував зазначений документ саме 45 хв.» є помилковою, оскільки даний документ містить 5 сторінок та включає до себе, окрім вимоги про долучення доказів, ще й вимогу про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат, окрім того у даному документі наведене детальне нормативно-правове обґрунтування вимог Позивача, викладено правові позиції Верховного Суду та наведено практику ЄСПЛ, що стосуються вимог заявлених у документі. Пошук та ознайомлення з наведеним в документі нормативно-правовим обґрунтуванням, практикою Верховного Суду та практикою ЄСПЛ, потребує певної кількості часу, тому вважаю витрачений час на підготовку даного документу обґрунтованим та розумним.
Щодо участі в підготовчому засіданні (11.03.2021; 31.03.2021; 12.04.2021) та участі в судовому засіданні з розгляду справи по суті (07.05.2021):
Твердження Відповідача про те, що «кількість зазначених годин участі адвоката у судових засіданнях у цій цивільній справі не відповідає дійсності» є хибним, оскільки беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Така позиція, збігається з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.
Щодо твердження Відповідача про ненадання Позивачем квитанції до прибуткового касового ордера, оскільки квитанція долучена Позивачем не встановленого зразку.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020 по справі №727/4597/19 колегією суддів зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.
Звертає увагу суду на недоведеність належними доказами посилання скаржника на те, що понесені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Посилання скаржника, які не підтверджені доказами - по суті є загальними фразами. Така позиція збігається з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 06.10.2020 у справі 922/376/20. 
На підтвердження понесених судових втрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції Позивачем подано копію Додаткової угоди №1 від 08 травня 2021 року до Договору про надання правничої допомоги б/н від 10 березня 2021 року, укладеної між ОСОБА_2 та адвокатом Черненко О.А., копію Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Черненко О.А., та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 643/20479/20 (стадія - розгляд справи судом першої інстанції), копію Акту про надання послуг (надання правничої допомоги) від 08 травня 2021 року, копію Квитанції №1 від 08 травня 2021 року про сплату ОСОБА_2 гонорару в розмірі 15 600 грн. (п`ятнадцять тисяч шістсот) гривень за договором про надання правничої допомоги б/н від 10 березня 2021 року з урахуванням додаткової угоди №1 від 08 травня 2021 року.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Гофельд Г.С., додано до заяви копію квитанції до прибуткового касового ордеру №060121 від 06.01.2021 (том 2 а.с.11), копія акту про прийняття-передачу прийнятих послуг від 06.01.2021 (том 2 а.с.12), супровідний лист (том 2 а.с.13).
Позивачем під час судового розгляду було заявлено про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Гофельд Г.С., у сумі 6000 грн, яке було розглянуто судом під час ухвалення рішення 07.05.2021, надано оцінку доказам та не знайдено підстав для її стягнення.
Отже вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу адвокатом Гофельд Г.С., у сумі 6000 грн розглянуті та задоволенню не підлягають.
Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 15 600 грн, надану адвокатом Черненко О.А. у період з 10.03.2021 по 07.05.2021, судом встановлено таке. 
Відповідно до додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги від 08.05.2021 сторони - позивач у справі та адвокат Черненко О.А. визначили розмір гонорару, що сплачується Клієнтом на користь Адвоката за правову допомогу за вказаною вище справою. Згідно з п.3 Додаткової угоди №1 до Договору сторони дійшли згоди стосовно розміру гонорару за надання правничої допомоги у сумі 15 600 грн (а.с.14).
Також суду надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі №643/20479/20 від 08.05.2021 на суму 15 600 грн (том 2 а.с.15).
Суду надано акт про надання послуг (виконаних робіт) від 08.05.2021, який містить перелік наданих послуг та витрати часу на надання послуг, який підписано сторонами (том 2 а.с.16).
З квитанції №1 від 08.05.2021 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила адвокату Черненко О.А. за договором від 10.03.2021, додатково угодою №1 від 08.05.2021 – 15 600 грн (том 2 а.с.17).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження розумності розміру витрат на правничу допомогу, час витрачений на надані послуги зазначений в описі робіт (наданих послуг) та в акті про надання послуг. Аргумент про невідповідність квитанції, яка долучена позивачем, встановленому зразку спростовується правовою позицією Верховного Суду.
Так, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020 по справі №727/4597/19 колегією суддів зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.
Посилання у доводах скарги на конвенційну практику Європейського суду з прав людини у даному випадку є безпідставним, оскільки за змістом ст. 34 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України практика Європейського суду з прав людини є джерелом права лише у разі, якщо цей правовий висновок стосується питання, яке було предметом розгляду заяви щодо допущеного державою Україна порушення прав, викладених у Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. або протоколах до неї. Усі інші висновки Європейського суду з прав людини, щодо розміру та порядку відшкодування судових витрат, понесених заявником при зверненні до цього Суду тощо – мають лише казуальне значення та не є джерелом права, оскільки Європейський суд з прав людини не є судом четвертої інстанції для національних судів Високих Договірних Сторін цієї Конвенції. 
При цьому колегія суддів також відхиляє посилання у скарзі на висновки Верховного Суду, викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16 та від 12 вересня 2018 року по справі №810/4749/15 з огляду на те, що вони не є релевантними внаслідок різниці у встановлених судом обставинах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).
Згідно матеріалів справи, наданий адвокатом Черненко О.А. перелік виконаних робіт щодо надання правової допомоги у повній мірі  дозволяє встановити зміст наданих послуг та їхню вартість.
При цьому, відповідачем, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України та ст. 81 ЦПК України  не доведено не співмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу.
Будь-яких інших аргументів (крім необґрунтованості переліку виконаних адвокатом Черненко О.А. робіт) у клопотанні про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу не наведено.
Отже, з урахуванням  критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та наявних доказів колегія суддів вважає, що заявлені стороною позивача до відшкодування понесені судові витрати на правничу допомогу є документованими та аргументованими.
З огляду на вищевикладене, доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
З огляду на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були додержані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -адвоката Волошина Артема Вікторовича – залишити без задоволення.
Додаткове рішенняМосковського районного суду м.Харкова від 14 червня 2021 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                              В.Б.Яцина.

Судді:                                                                                            Н.П.Пилипчук.

                                                                                                              О.М.Хорошевський.