Ухвала
 
06 жовтня 2021 року
м. Київ 
 
справа № 201/5105/20
провадження № 61-16129ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року у складі судді: Батманової В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В., у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» про визнання безпідставним нарахування заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» звернулось до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості.
 
Позов мотивовано тим, що ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» надає послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території мешканцям багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі відповідачу ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку. Послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території позивачем відповідачу надавалися належної якості та в повному обсязі, про що свідчить відсутність будь-яких претензій з цього приводу з боку відповідача. Разом із тим, ОСОБА_1 не сплачує надані послуги у повному обсязі, зв`язку з чим станом на 03 лютого 2021 року утворилася заборгованість за надані житлово-комунальні послуги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) у розмірі 36 757,39 грн, яка складається з заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 27 624,44 грн, інфляційних втрат в сумі 7 204,40 грн, трьох відсотків річних в сумі 1 854,04 грн, пені в сумі 74,51 грн. ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 36 757,39 грн.
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» з зустрічним позовом про визнання безпідставним нарахування заборгованості. 
 
Зустрічний позов мотивовано тим, що 17 березня 2008 року між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території № 36 з додатком до нього, відповідно до якого вартість послуг становить 176,66 гривень. ПрАТ «НВО «Созидатель» без наявних для цього правових підстав нарахувало ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 36 757,39 грн. Вважає, що вказаний договір є чинним, вартість послуг за весь час становить 176,66 грн на місяць, борг нарахований безпідставно, оскільки відповідач мав можливість відмовитись, розірвати угоду, укласти інший договір або попередити про неможливість надання таких послуг відповідно до законодавства України. ОСОБА_1 просила визнати безпідставним нарахування заборгованості в розмірі 36 757,39 грн.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року,позов ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 03 лютого 2021 року в розмірі 23 493,58 грн, інфляційні збитки в розмірі 3 507,06 грн, три відсотки річних в розмірі 1 507,34 грн, а всього 28 507,98 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення судів мотивовані тим, що  ОСОБА_1 має заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, яка підлягає стягненню в межах позовної давності. Встановивши правомірність нарахування сум за спожиті комунальні послуги, суди відмовили у задоволенні зустрічного позову.
 
30 вересня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» та задоволення зустрічного позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що cудом першої інстанції та судом апеляційної інстанції не взято до уваги та не встановлені обставини, які важливі згідно умов Договору № 36 Додатку № 1 від 17 березня 2008 року, які впливають на правильне вирішення спору, а саме: настання зміни законодавства або настання інших обставини, які зазначені у пункті 6.1. договору, не враховано, що між попереднім законодавством, коли тарифи підлягали затвердженню та, коли законодавством не передбачено затвердження тарифів, є подія -зміни діючого законодавства, дії та бездіяльність державних органів влади, органів місцевого самоврядування, та будь-які інші обставини, якщо безпосередньо вплинули на виконання даного договору.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення заборгованості у розмірі 36 757,39 грнта про визнання безпідставним нарахування заборгованості в розмірі 36 757,39 грн. Отже, справа № 201/5105/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 201/5105/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (частина перша статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Науково-виробничого об`єднання «Созидатель» про визнання безпідставним нарахування заборгованості.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                        І. О. Дундар
 
                                                                                       Є. В. Краснощоков