ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/2361/21 пров. № А/857/17984/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:     Кардаш В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року, головуючий суддя – Кузан Р.І., ухвалене о 15:12 год. у м. Львові, повний текст якого складено 28.08.2021 року, у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
                                                        В С Т А Н О В И В :
В лютому 2021 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУНП у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Національної поліції України у Львівській області, зазначену у його листі №Л-8/05/17-2020 від 09 вересня 2020 року у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за період проходження ним служби в Золочівському районному відділі ГУНП Львівській області підчас карантину, встановленого постановою Кабінету міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 року; зобов`язати Головне управління Національної поліції України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату в розмірі 50% до щомісячного грошового забезпечення, що становить 28 707,00 грн., за період проходження ОСОБА_2 служби в Золочівському районному відділі ГУНП Львівській області підчас карантину, встановленого постановою Кабінету міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він з 01.09.2001 року по 09.06.2020 року проходив службу спочатку в міліції, а потім в Національній поліції на різних посадах, а останні 18 років перед звільненням працював на посаді слідчого, що підтвердk8;ується записами в трудовій книжці. Позивач 10.08.2020 року звернувся до відповідача з заявою в якій просив нарахувати та виплатити йому доплату до заробітної плати за час проходження ним служби під час карантину, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 року. Проте, відповідач листом №31-8/05/17-2020 від 09.09.2020 року відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті доплати до заробітної плати за час проходження ОСОБА_1 служби під час карантину, в зв`язку з тим, що під час планування витрат на зазначену доплату позивач вже не працював у відповідача.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач працював на посаді старшого слідчого поліції, вказана діяльність передбачає спілкування та взаємодію з необмеженим колом осіб, відтак є діяльністю по забезпеченню правопорядку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.09.2001 року по 09.06.2020 року, проходив службу спочатку в міліції (з 2001 року по 2015 рік), а потім в Національній поліції.
Наказом ГУНП у Львівській області від 09.06.2020 року №164 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 09.06.2020 року з проведенням усіх необхідних відрахувань, компенсацій та виплат. На момент звільнення ОСОБА_1 перебував на посаді старшого слідчого слідчого відділення Золочівського відділу поліції ГУНП у Львівській області. Підставою для прийняття вказаного наказу слугував рапорт ОСОБА_1 від 26.05.2020 року. 
10.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУНП у Львівській області із заявою, в якій просив нарахувати і виплатити йому доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 року за час проходження ним служби на посаді старшого слідчого Золочівського ВП ГУНП у Львівській області під час карантину.
09.09.2020 року ГУНП у Львівській області листом №Л-8/05/17-2020 повідомило позивача, що на час формування потреби в коштах для виплати зазначеної додаткової доплати, відповідно до Доручення Національної служби України від 25.06.2020 року №7789/01/29-2020 ОСОБА_1 не проходив службу в поліції. Враховуючи вищенаведене і те, що наказом ГУНП у Львівській області від 09.06.2020 року №164 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби, підстав для проведення додаткової доплати до грошового забезпечення на період дії карантину немає.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що  жодних доказів того, що позивач у період з 12.03.2020 року по 09.06.2020 року залучався до забезпечення правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання своїх службових обов`язків мав безпосередній контакт з населенням в умовах дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, матеріали справи не містять.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає   Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII   «Про Національну поліцію»   (далі   - Закон № 580-VIII).
Відповідно до ч.1, 2   статті 94 Закону № 580-VIII,   поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 1   постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988   «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»,   грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211   «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»   (із наступними змінами) (далі - Постанова №211) встановлено карантин з 12 березня 2020 року на усій території України.
Пунктом 1   постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 342   «Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»   (далі  -  Постанова № 342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї   постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.
Пунктом 1 Постанови №375 встановлено, що на період дії карантину, встановленого   Постановою № 211, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, в тому числі поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян)   та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
За приписами п.п. 2-5 Постанови №375   встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї   постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї   постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року № 485   «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2», у відомчих закладах охорони здоров`я   затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі – Порядок № 485).
У пункті 1 Порядку № 485 вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема:   здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками   (далі - бюджетні кошти).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 485 головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, та, зокрема, Національна поліція (далі - органи системи МВС).
Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку № 485 визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення ,в тому числі поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На виконання пункту 4 Постанови № 375 МВС видано наказ від 03 червня 2020 року № 431   «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).
Здійснивши аналіз чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Тим самим вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.
Відповідно до посадової інструкції колишнього старшого слідчого відділення Золочівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Львівській області від 09.01.2020 року, затвердженої начальником Золочівського відділу поліції ГУНП в Львівській області, завдання та обов`язки, які було покладено на ОСОБА_1 , полягали в основному в розслідуванні кримінальних проваджень про злочини, вчинені неповнолітніми та за їх участю, проти власності, проти життя та здоров`я осіб з проявами організованої злочинності, про злочини щодо вчинення незаконних заволодінь транспортних засобів. У своїй роботі зобов`язаний: керуватися нормами Конституції України, Кримінального кодексу, Кримінального процесуального кодексу України, постановами та розпорядженнями Кабінету України, постановами та іншими рішеннями Верховного Суду України, Конституційного Суду, вказівками Генерального прокурора України з питань досудового розслідування, нормативно-правовими актами МВС України та іншими нормативно-правовими актами з питань досудового розслідування; забезпечувати повне, усебічне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень у межах установлених Кримінальним процесуальним кодексом України строків; виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі; забезпечувати реалізацію в повному обсязі прав і законних інтересів усіх учасників кримінального провадження; не розголошувати відомості, що становлять державну чи іншу таємницю, що охороняється законом, інформацію про приватне (особисте і сімейне) життя особи та інші відомості, здобуті при розслідуванні кримінальних правопорушень; не вчиняти будь-яких дій, що ганьблять звання слідчого і можуть викликати сумнів у його об`єктивності та неупередженості; у разі наявності підстав, передбачених статтею 77 Кримінального процесуального кодексу України, заявляти самовідвід від участі в кримінальному провадженні в порядку, визначеному статтею 80 Кримінального процесуального кодексу України. 
Оскільки матеріали справи не містять доказів відповідності позивача критеріям   приналежності до поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, відповідач діяв в межах наданих повноважень при виключенні позивача із списку осіб, яким передбачена додаткова доплата згідно Постанови № 375 у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                    П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі №380/2361/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 17.12.2021 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду