ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р.                                                    Справа №909/356/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                             Галушко Н.А.
суддів                                                                       Желік М.Б.
Орищин Г.В.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" №116 від 21.07.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2552/21 від 27.07.2021)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021 
у  справі  № 909/356/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленів", с.Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр будівельних матеріалів "Осмолода", смт. Брошнів-Осада Рожнятівського району Івано-Франківської області
про стягнення 53 052,36грн заборгованості за договором купівлі-продажу

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
ТОВ "Ленів" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з ТОВ "ЦБМ "Осмолода" 53 052,36грн заборгованості за договором купівлі-продажу, з яких 46 139,76грн основний борг, 4   717,23грн інфляційні втрати та 2   195,37 грн 3 % річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення своїх договірних зобов`язань відповідач не оплатив переданий йому позивачем товар за договором купівлі-продажу від 16.03/2016 № 6.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області 29.06.2021 у справі №909/356/21 позов задоволено частково. Стягнено з ТОВ "Центр будівельних матеріалів "Осмолода"  на користь ТОВ "Ленів" 46 139,76грн основного боргу, 2   192, 92 грн 3 % річних, 4   717,23 грн інфляційних втрат та 2   269,90 грн судового збору. В частині позовних вимог ТОВ "Ленів" про стягнення з ТОВ "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" 02,45грн 3 % річних – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки договір купівлі-продажу товарів № 6 від 16.03.2016 підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками, а товар, зазначений у видаткових накладних від 25.07.2019 № 814, від 10.09.2019 № 1002 та від 30.09.2019 № 28 відповідає товару, про який сторони домовились у договорі, позивач продав товар, зазначений у видаткових накладних на виконання умов договору купівлі-продажу товарів №6 від 16.03.2016. Розмір 3 % річних за відповідні періоди становить 2   192,92грн, натомість, розмір інфляційних втрат за відповідні періоди є більшим, ніж визначив позивач, однак враховуючи межі позовних вимог, задоволенню підлягають інфляційні втрати у заявленому в позові розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скари та відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021  у  справі №909/356/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є необгрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом не надано належної оцінки фактичним правовідносинам. Зокрема, скаржник вважає, що судом не встановлено чи мало місце порушення зобов`язання на підставі якого виникла відповідальність відповідача та не оцінив аргументи і заперечення останнього в сукупності з доказами, які були надані до матеріалів справи. 
Також, скаржник зазначає, що висновки суду про те, що строк договору №6 від 16.03.2016 тривав до 2019 року є необгрунтованими, а також такими, що не відповідають нормам матеріального права. Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем відповідно до накладних №814 від 25.07.2019, №1002 від 10.09.2019 та №28 від 30.09.2019 не мають відношення до договору №6 від 16.03.2016, а є окремими господарськими відносинами, що склались між двома суб`єктами господарювання у певний період часу.
Скаржник вважає, що зі змісту вищенаведених накладних неможливо встановити, що дані операції з передачі товарів виконані в рамках вищезгаданого договору, оскільки зазначені накладні є господарським договором, який укладено у спрощеній формі, шляхом підтвердження прийняття виконання замовлення.
На думку скаржника, оскільки ТОВ «Ленів» не звертався з вимогою до відповідача про здійснення оплати за накладними №814 від 25.07.2019, №1002 від 10.09.2019 та №28 від 30.09.2019, відповідно до ст.530 ЦК України, строк виконання обов`язку стосовно оплати відповідних грошових коштів не настав.

ТОВ «ЛЕНІВ у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом всебічно, повно та об`єктивно оцінено докази та встановлено їх взаємний зв`язок у сукупності, судом при прийнятті рішення дотримано норми процесуального права та матеріального права.
Зокрема, позивач вважає, що договір №6 від 16.03.2016, в силу вимог п.9.1 договору, є чинний на момент виникнення спірних відносин, оскільки жодна із сторін не заявляла про розірвання чи припинення дії договору.
Окрім того, незаваючи на те, що зміст видаткових накладних не містить інформації про договорі №6 від 16.03.2016, на момент підписання видаткових накладних між сторонами не було укладенго інших договорів купівлі-продажу. Зазначені у видаткових накладних товари відповідають товару зазначеному у договорі купівлі-продажу № 6 від 16.03.2016. Відповідачем не оплачено куплений товар протягом 10-ти робочих днів з моменту підписання сторонами відповідної накладної, чим не виконав своє зобов`язання та порушив права та законні інтереси ТОВ «ЛЕНІВ».
Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" залишено без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду документальне обгрунтування наведених обставиних для поновлення строку на апеляційне оскарження  протягом 10 днів з дня  вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021 у справі №909/356/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" №116 від 21.07.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2552/21 від 27.07.2021) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021 у  справі №909/356/21. Апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
ТОВ "Ленів" (продавець) та ТОВ "ЦБМ "Осмолода" (покупець) уклали договір купівлі-продажу товарів від 16.03.2016 № 6, відповідно до п. 1.1 якого продавець взяв на себе зобов`язання за замовленням і попереднім погодженням із покупцем продати покупцю в обумовлений ним термін товар (пили стрічкові, дискові, рамні, біметалеві, фрези, головки, ножі, круги, бланкети та ін.), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах, передбачених даним договором.
Згідно з п. 2.11 договору перехід до покупця права власності на товар здійснюється після фактичної передачі товару покупцю. Фактична передача товару оформляється відповідною видатковою накладною та актом приймання-передачі, що підписуються сторонами і відповідає даті, яку вказано у видатковій накладній та акті приймання-передачі.
Відповідно п. 3.4 договору, оплата товару проводиться покупцем на підставі рахунку продавця, шляхом здійснення попередньої оплати в розмірі 50-ти процентів від визначеної в розрахунку суми, протягом трьох робочих днів, з моменту отримання відповідного рахунку. Решта сума грошових коштів сплачується покупцем протягом 10-ти робочих днів, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару, або відповідної накладної про отримання товару від покупця.
За змістом п. 9.1 договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін та діє до 31 грудня 2016 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за один місяць до дати завершення його дії жодна із сторін не заявить про намір його розірвати чи припинити.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи видаткових накладних від 25.07.2019 № 814, від 10.09.2019 № 1002 та від 30.09.2019 № 28, продавець передав покупцю товар на загальну суму 46   139,76грн, який останній не оплатив.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ТОВ "ЛЕНІВ» з позовом до відповідача ТОВ «ЦБМ «Осмолода» про стягнення 53   052,36грн заборгованості, в т.ч. 4   717,23грн інфляційних витра та 2   195,37грн 3% річних за посталвний згідно договору №6 від 16.03.2016 товар.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини, внаслідок невиконання договору купівлі-продажу товарів.
Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно з положеннями частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
За приписами положень ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать. 
Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існували відносини щодо поставки товару, зокрема, щодо поставки валу веденого – позадоговірні та щодо поставки транспортеру-столу проміжного (стрічкового) - договірні.
Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі Контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що укладаючи договір купівлі-продажу №6 від 16.03.2016 сторони погодили всі його істотні умови договору.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
В частинах 1, 4 ст. 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідно до  видаткових накладних №814 від 25.07.2019, №1002 від 10.09.2019 та №28 від 30.09.2019, підписаних сторонами без жодних зауважень та скріплених печатками сторін, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму  46   139,76грн, який останній не оплатив. 
Відтак, у ТОВ "ЦБМ "Осмолода" наявна заборгованість перед ТОВ "Ленів" у розмірі 46   139,767грн.
Щодо твердження скаржника в апеляційній скарзі, що висновки суду про те, що строк договору №6 від 16.03.2016 тривав до 2019 року є необгрунтованим, а також таким, що не відповідає нормам матеріального права; правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем відповідно до накладних №814 від 25.07.2019, №1002 від 10.09.2019 та №28 від 30.09.2019 не мають відношення до договору №6 від 16.03.2016, а є окремими господарськими відносинами і строк виконання зобов`язання щодо оплати товарів, зазначених в видаткових накладних ще не настав, слід зазначити таке.
Як зазначалось вище, між ТОВ "Ленів" (продавець) та ТОВ "ЦБМ "Осмолода" (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів від 16.03.2016 № 6, відповідно до п. 1.1 якого продавець взяв на себе зобов`язання за замовленням і попереднім погодженням із покупцем продати покупцю в обумовлений ним термін товар (пили стрічкові, дискові, рамні, біметалеві, фрези, головки, ножі, круги, бланкети та ін.), а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах, передбачених даним договором.
В п. 9.1 договору сторони узгодили, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін та діє до 31 грудня 2016 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за один місяць до дати завершення його дії жодна із сторін не заявить про намір його розірвати чи припинити.
Враховуючи те, що жодною із сторін договору не було заявлено про припинення дії договору або перегляд його умов, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок що зазначений договір є пролонгованим включно до 31.12.2021 (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/5998/20 від 03.08.2021). 
Посилання скаржника на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у справі №905/141/19 від 27.02.2020, зазначеній в апеляційній скарзі, не береться судовою колегією до уваги, оскільки обставини у зазначеній справі не є подібними до обставин у даній справі.
Отже, враховуючи наведене вище, оскільки договір купівлі-продажу товарів № 6 від 16.03.2016 підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками, а товар, зазначений у видаткових накладних №814 від 25.07.2019, №1002 від 10.09.2019 та №28 від 30.09.2019 відповідає товару, про який сторони домовились у договорі, в накладних зазначено умову поставки товару «Договір купівлі-продажу», правомірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем продано відповідачу товар, зазначений у видаткових накладних на виконання умов договору купівлі-продажу товарів №6 від 16.03.2016.
Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів існування інших укладених між сторонами договорів купівлі-продажу.
Щодо строку виконання зобов`язання судова колегія зазначає таке.
Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В силу положень ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Оскільки відповідачем не виконано договірні зобов`язання, не оплачено поставлений товар протягом 10-ти робочих календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних накладних, що унормовано п.3.4 договору, позов ТОВ "Ленів" в частині стягнення 46   139,76грн підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вищенаведені обставини спростовують твердження скаржника, що відповідно до ст.530 ЦК України, строк виконання обов`язку стосовно оплати відповідних грошових коштів не настав.
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 2   195,37грн 3 % річних та 4   717,23грн інфляційних втрат судова колегія зазначає таке.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши перерахунок нарахованих відповідачу 3 % річних та інфляційних втрат суд першої інстанції правомірно встановив, що розмір 3 % річних становить 2   192,92грн, однак розмір інфляційних втрат за відповідні періоди є більшим, ніж визначив позивач, однак враховуючи межі позовних вимог, задоволенню підлягають інфляційні втрати у заявленому в позові розмірі.
Відтак, з відповідача на користь позивача у зв`язку із простроченням оплати товару слід стягнути 2   192,92грн 3 % річних та 4   717,23грн інфляційних втрат.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області 29.06.2021 у справі №909/356/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" №116 від 21.07.2021 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2552/21 від 27.07.2021)  без задоволення.
2.Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15.11.2021.

Головуючий суддя                                                  Галушко Н.А.

суддя                                                                      Желік М.Б.

суддя                                                                      Орищин Г.В.