ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

22 листопада 2021 року                                                                 Справа № 6/151/2011/5003 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Гудак А.В. 

секретар судового засідання Пузирко В.В.,

представники учасників справи не з`явились,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.08.2021, повний текст якої складено 02.09.2021 (суддя Яремчук Ю.О.)

за скаргою   Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-
                   інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Вінниці» 
на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у справі №6/151/2011/5003

за позовом   Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-
інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в 
м.Вінниці» м.Вінниця
до                  1. Приватного підприємства «Торгово-універсальна фірма «Феріде» м.Вінниця
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-
турецьке підприємство «Торговий дім «ЕЛ-Тур» м.Вінниця
3. Приватного підприємства «Елтекс-1» м.Вінниця
про стягнення 27 780 892 грн 77 коп. заборгованості за кредитним договором,-

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-
турецьке підприємство «Торговий дім «Ел-Тур» м.Вінниця
до                  Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-
інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в 
м.Вінниці» м.Вінниця
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 
Приватне підприємство «Торгово-універсальна фірма «Феріде» м.Вінниця
про визнання припиненим договору поруки  06-3.3/1022 від 06.11.2007,-

та за зустрічним позовом Приватного підприємства «Елтекс-1» м.Вінниця
до                   Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-
 інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в
 м.Вінниці» м.Вінниця
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -  
                      Приватне підприємство «Торгово-універсальна фірма «Феріде» м.Вінниця
про визнання припиненим договору поруки №06-3.3/1024 від 06.11.2007,-
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 31.08.2021 у справі №6/151/2011/ 5003 визнано неправомірним повідомлення головного державного виконавця відділу примусо-вого виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельниць-кий) Сінгаєвської О.М. від 21.07.2021 про повернення наказу Господарського суду Вінницької області №6/151/2011/5003 від 01.06.2013 стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпе-чення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіональ-ного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сінгаєвську О.М. прийняти до виконання наказ Господарського суду Вінницької області №6/151/2011/5003 від 01.06.2013.(т.3, арк.справи 239-247).
Не погоджуючись із ухвалою, Відділ ДВС подав скаргу до апеляційного господарського суду, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.08.2021 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.(т.4, арк.справи 1-3). 
Обґрунтовуючи скаргу Відділ ДВС зауважує, що відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у вико-навчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Крім того, відсутня технічна можливість щодо реєстрації в Автоматизованій системі виконавчого провадження в графі «Боржник» двох та більше боржників, з зазначенням їх коду ЄДРПОУ. Апелянт наголошує, що суд не вправі зобов`язати посадових осіб державної виконав-чої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою Відділу ДВС, розгляд справи призначено на 22.11.2021. (т.4, арк.справи 28). 
11.11.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Банку, у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.(т.4, арк.справи 40-45).
Учасники справи не забезпечили явку своїх представників у призначене на 22.11.2021 судове засідання апеляційної інстанції. Разом з тим, така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-ального права, Північно-західний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №6/151/2011/5003 за позовом ПАТ «АК промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Вінниці» до ПП «Торгово-універсальна фірма «Феріде», ТзОВ «Спільне українсько-турецьке підприємство «Торговий дім «Ел-Тур», ПП «Елтекс-1» про стягнення заборгованості в сумі 27 780  892 грн 77 коп. за кредитним договором №06-2.1/1018 від 06.11.2007; за зустрічним позовом ТзОВ «Спільне українсько-турецьке підпри-ємство «Торговий дім «Ел-Тур» до ПАТ «АК промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Вінниці», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – ПП «Торгово-універсальна фірма «Феріде» про визнання припиненим договору поруки №06-3.3/1022 від 06.11.2007; та за зустрічним позовом ПП «Елтекс-1» до ПАТ «АК промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Вінниці», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – ПП «Торгово-універсальна фірма «Феріде» про визнання припиненим договору поруки №06-3.3/1024 від 06.11.2007.
16.05.2013 у справі №6/151/2011/5003 прийнято рішення яким первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ПП «Торгово-універсальна фірма «Феріде», ТзОВ «Спільне українсько-турецьке підприємство «Торговий дім «Ел-Тур», ПП «Елтекс-1» на користь ПАТ «АК промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Вінниці» заборгованість по кредиту в сумі – 25 269 561 грн 06 коп.; проценти за користування кредитом в сумі – 4 058 893 грн 70 коп.; 25 500 грн державного мита та 236 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 43 320 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.(т.3, арк.справи 129-142).
Матеріалами справи стверджується, що на виконання рішення господарським судом Він-ницької області рішення видано наказ від 01.06.2013 №6/151/2011/5003.(т.3, арк.справи 150).
Наказ пред`являвся стягувачем до виконання і постановою ВП №40181361 головного дер-жавного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 14.10.2013 було відкрито виконавче провадження з виконання наказу №6/151/2011/ 5003 від 01.06.2013.(т.3, арк.справи 162-164).

20.07.2021 до Відділу ДВС надійшла заява Банку про примусове виконання рішення. До заяви додано наказу №6/151/2011/5003 від 01.06.2013.(т.3, арк.справи 223-225).
Однак, 21.07.2021 за №9975/2.3-22/3 відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжре-гіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) головним державним виконавцем Сінгаєвською О.М. надіслано стягувачеві повідомлення про повернення виконавчого документу (наказ №6/151/2011/5003 виданий 01.06.2013) стягувачу без прийняття до виконання.(т.3, арк. справи 227-228).
Державний виконавець обґрунтував вказане повідомлення тим, що частина 1 ст.116 ГПК України визначає, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Відповідно до ч.4 ст.116 ГПК України (у редакції станом на 22.04.2013), якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів, або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях, видаються накази із зазначенням тієї частини судового рішення, яка підлягає виконанню за даним наказом.
Зокрема ч.ч. 3, 5 ст.327 ГПУ України (чинної на даний час) передбачено, що наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, – ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, вста-новленим законом. Якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів чи проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька наказів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. 
Державним виконавцем зазначено про відсутність на даний час технічної можливості зареєструвати в Автоматизованій системі виконавчого провадження в графі «Боржник» - двох та більше боржників, з зазначенням їх коду ЄДРПОУ.
Вважаючи такі дії неправомірними, ПАТ «АК промислово-інвестиційний банк» 03.08.2021 подало скаргу до господарського суду першої інстанції на повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового вико-нання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Мініс-терства юстиції (м.Хмельницький) Сінгаєвською О.М. від 21.07.2021, яким повернено вико-навчий документ стягувачу без прийняття до виконання.(т.3, арк.справи 151-156).
Банк зазначає, що дії державного виконавця вчинені всупереч приписам законодавства з наступних підстав: повернутий без прийняття до виконання наказ №6/151/2011/5003 видано Гос-подарським судом Вінницької області 01.06.2013, саме у той час коли був чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XІV та Господарський процесуальний кодекс України попередньої редакції. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провад-ження» від 21.04.1999 №606-XIV у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визна-чається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Таким чином, законодавчо була передбачена альтернатива: або зазна-чати одного боржника в наказі, або визначати солідарну відповідальність боржників. Як вбача-ється з тексту наказу Господарського суду Вінницької області №6/151/2011/5003 від 01.06.2013, в ньому чітко зазначено – стягнути солідарно.  
Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. від 14.10.2013 – відкрито виконавче провадження №40181361 з примусового виконання даного наказу Господарського суду Вінницької області №6/151/2011/5003 від 01.06.2013. Тобто стосовно трьох боржників: ПП «Торгово-універсальна фірма «Феріде», ТзОВ «Спільне україн-сько-турецьке підприємство «Торговий дім «Ел-Тур» та ПП «Елтекс-1».
Як вже зазначалось, ухвалою від 14.08.2021 господарський суд Вінницької задоволив скаргу Банку на дії Відділу ДВС у справі №6/151/2011/5003.(т.3, арк.справи 239-247).
Суд виходив з того, що під час видання 01.06.2013 наказу Господарського суду Вінницької області у справі №6/151/2011/5003 його було оформлено у відповідності до вимог чинного на той момент законодавства України і на даний час у суду відсутні правові підстави для видачі окремих наказів щодо кожного з боржників. З огляду на таке, є обґрунтованою вимога скаржника про визнання неправомірним повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сінга-євської О.М. від 21.07.2021 про повернення наказу Господарського суду Вінницької області №6/151/2011/5003 від 01.06.2013 стягувачу без прийняття до виконання.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеля-ційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Право Позивача (стягувача) очікувати на виконання, а обов`язок Відповідача (боржника) виконати дії, передбачені рішенням суду, що набрало законної сили, – є обов`язковим на всій території України. Рішення, ухвали, постанови господарського суду виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».(ст.124 Конституції України).
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуа-льних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі – Конвен-ція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні ви-конавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, мож-ливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Предметом даної скарги є правомірність повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Дер-жава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за вико-нанням судового рішення здійснює суд.(стаття 1291 Конституції України).
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Положеннями частини 1 статті 18 ГПК України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі в тексті – За-кон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повно-важень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установ-люються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». 
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно – державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. 

Колегія суддів встановила, що постановою головного державного виконавця Відділу приму-сового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 14.10.2013 ВП №40181361 відкрито виконавче провадження з виконання наказу №6/151/2011/5003 від 01.06.2013.(т.3, арк. справи 162-164).
Однак, повідомленням від 21.07.2021 за №9975/2.3-22/3 Відділом ДВС повернуто виконав-чий документ (наказ №6/151/2011/5003 виданий 01.06.2013) стягувачу без прийняття до виконання. (т.3, арк.справи 227-228).

Як зазначає Конституційний Суд України, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедли-вий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадя-нина, а обов`язкове виконання судових рішень – складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
У разі, якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відпові-дачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
При цьому, якщо кілька відповідачів, до яких було пред`явлено вимогу, солідарно відповіда-ють за зобов`язанням, господарським судом може бути видано один наказ, в якому зазначається, що право стягнення є солідарним. Якщо кілька відповідачів, до яких було пред`явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов`язанням, господарським судом на кожного з боржників вида-ється окремий наказ, який має містити застереження про те, що стягнення є солідарним.(ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день видачі наказу у справі).

Відповідно до ч.2 ст.343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», саме на органи ДВС покладається обов`язок щодо забезпечення виконання судового рішення та вчинення всіх послідов-них дій щодо такого виконання, зокрема, і прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів приймає до уваги, що згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Враховуючи вказане, правильним є висновок суду першої інстанції, що наказ Господар-ського суду Вінницької області у справі №6/151/2011/5003 від 01.06.2013 оформлений у відповід-ності до вимог законодавства України, яке було чинним на момент його видачі і правові підставі для видачі окремого наказу щодо кожного з боржників відсутні.
З огляду на зазначені обставини – дії державного виконавця є неправомірними, скарга на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпе-чення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіональ-ного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сінгаєвської О.М. від 21.07.2021 про повернення стягувачу наказу Господарського суду Вінницької області №6/151/2011/5003 від 01.06.2013 без прийняття до виконання – підлягає задоволенню.

Апеляційний суд звертає увагу, що пунктом першим статті 26 «Початок примусового виконання рішення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. 
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою від 31.08. 2021 у справі №6/151/2011/5003 не зобов`язував виконавця розпочати примусове виконання рішення за заявою стягувача про примусове виконання рішення відповідно, а зобов`язав прийняти до виконання виконавчий документ, який лише на думку виконавця не відповідає вимогам ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». 
Таким чином оспорювана ухвала не порушує особистого права виконавця на вчинення дії, яка пов`язана з початком примусового виконання рішення та розпочинається з моменту отримання виконавцем заяви стягувача про примусове виконання рішення.

На переконання колегії суддів – всі доводи та вимоги апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України). 
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст.ст.34,86,232,233,240,271,275,276,282,284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.08.2021 у справі №6/151/2011/5003 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
3. Матеріали справи №6/151/2011/5003 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.