П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3498/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
02 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Курка О. П.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмільницької міської ради Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до  суду з позовом до Хмельницької міської ради Вінницької області, в якому просила:
-визнати протиправною бездіяльність Хмельницької міської ради Вінницької області при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 19.02.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею  2 га, яка розташована на території Хмільницької ОТГ  Вінницької області (за межами населеного пункту Олександрівка, кадастровий номер: 0522482800:02:000:0108), а саме-на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; 
-зобов`язати Хмельницьку міську раду Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Хмільницької ОТГ  Вінницької області (за межами населеного пункту Олександрівка, кадастровий номер: 0522482800:02:000:0108), а саме-на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року адміністративний позову задоволено:
-визнано протиправною бездіяльність Хмільницької міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.02.2021 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Хмільницького району Вінницької області за межами населеного пункту с. Олександрівка, кадастровий номер 0522482800:02:000:0108;
-зобов`язано Хмільницьку міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.02.2021 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Хмільницького району Вінницької області за межами населеного пункту с.Олександрівка, кадастровий номер 0522482800:02:000:0108, та прийняти рішення із урахуванням висновків суду.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19.02.2021   ОСОБА_1 звернулася до Хмільницької міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Хмільницького району Вінницької області (за межами населеного пункту с. Олександрівка, кадастровий номер 0522482800:02:000:0108).
Листом від 19.03.2021 №30652/08-14 відповідач повідомив позивача, що виконавчими органами Хмільницької міської ради ведеться інвентаризація земель запасу, а тому заяву буде винесено на розгляд сесії Хмільницької міської ради, про що заявника буде повідомлено додатково.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, що полягає у не прийнятті по суті рішення у формі розпорядчого документа за результатами розгляду її клопотання від 19.02.2021 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок,  звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України  регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
У  ст. 14 Конституції України  закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України  регламентовано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".
За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Положеннями частини 3 статті 22 ЗК України врегульовано, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з пунктом 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Ч. 7 ст. 118 ЗК України врегульовано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом  у постановах  від 16 вересня 2021 року у справі № 638/15765/17, від 28 вересня 2021 року у справі №462/4395/17, від 16 вересня 2021 року у справі №815/4120/17 та від 16 вересня 2021 року у справі № 803/1025/17.
Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені  Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР  передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до  закону  питань регулювання земельних відносин.
За приписами ч. 1, 2  ст. 59 Закону № 280/97-ВР,  рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
З огляду на викладене, чинним законодавством встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. 
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 05.05.2020 у справі               № 826/8858/16 та від 18.06.2020 у справі №826/8108/16.
З матеріалів справи вбачається, що в рамках даної адміністративної справи позивач зверталася до відповідача з заявою про надання дозволу на  розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею  2 га, яка розташована на території Хмільницької ОТГ  Вінницької області (за межами населеного пункту Олександрівка, кадастровий номер: 0522482800:02:000:0108), за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що відповідачем направлено відповідь у формі листа №30652/08-14 від 19.03.2021, яким ОСОБА_1 повідомлено, що виконавчими органами Хмільницької міської ради ведеться інвентаризація земель запасу, а тому розгляд заяви буде винесено на розгляд сесії Хмельницької міської ради, про що буде проінформовано додатково. 
Тобто, аналізуючи відповідь Хмільницької міської ради, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 118 Земельного кодексу України.
В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні, свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень  не прийняв жодного відповідного рішення.
Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідь на заяву позивача, оформлена листом №30652/08-14 від 19.03.2021 не може вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні такого дозволу, оскільки фактично рішення відповідачем у встановленому законом порядку не приймалось. 
Така ж думка викладена у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019  року у справі № 815/6094/17, від 09 січня 2020 року у справі №  820/4433/17 та від 05 березня 2020 року у справі № 461/2290/17. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що як свідчить зміст ст.79-1 ЗК України метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.
Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.
Стосовно доводів відповідача про те, що 28.05.2021 на 12 сесії 8 скликання Хмільницької міськрадою розглянуто заяву позивача  та прийнято рішення  №490 від 28.05.2021, колегія  суддів зазначає, що станом на дату пред`явлення позову ОСОБА_1  відповідачем жодного рішення не приймалося, а рішення на яке посилається апелянт не є предметом спору у даній справі. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Хмільницької міської ради Вінницької області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Сторчак В. Ю.