Постанова 
Іменем України
 
12 жовтня 2021 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/12931/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Дарницького районного суду м. Києва 
 
в складі судді Колесника О.М. 
 
від 22 червня 2021 року 
 
у цивільній справі №752/24394/19 Деснянського районного суду м. Києва
 
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості,
 
                                              В С Т А Н О В И В: 
 
У грудні 2019 року позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго») (далі -                                 КП «Київтеплоенерго», Підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що  ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, просив стягнути з останньої заборгованість за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 37 398,96 грн, за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 618,72 грн, що разом становить 55 017,68 грн, та нараховані на цю суму інфляційні втрати у сумі 3466,11 грн і 3% річних в сумі 1650,53 грн. 
 
Також просив стягнути заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 24 757,78 грн, за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9 612,82 грн, що разом становить суму 34 370,60 грн, а також нараховані на цю суму інфляційні втрати у розмірі 1 432,18 грн і 3% річних в сумі 2189,73 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі Договору №602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ "Київенерго" відступило, а                               КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії                           КП "Київтеплоенерго" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 55 017,68 грн. На дану суму боргу нараховано інфляційні втарти в розмірі 3466,11 грн та 3% річних в сумі 1650,53 грн.
 
Зазначив, що з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "Київтеплоенерго", яке продовжує бути постачальником таких послкг після ПАТ "Київенерго". Проте, з 01.05.2018 відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.09.2019 становить 34 370,00 грн, з яких 24 757,78 заборгованість за послуги з централізованого опалення та 9612,82 грн - заборгованість за послуги з постачання гарячої води. На дану заборгвоаність нараховано інфляційну складову у розмірі 1432,18 грн та 757,55 грн - 3% річних.
 
11 червня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій посилаючись на те, що здійснено перерахунок нарахувань (коригування боргу) ОСОБА_1 , у зв'язку з чим борг за централізоване опалення та постачання гарячої води зменшився та на те, що відповідачем здійснена повна оплата заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.10.2019, уточнив позов в частині вимог за період з 01.05.2018, а саме просив стягнути з ОСОБА_1 за цей період інфляційні втрати в сумі 1 432,18 грн та 3% річних в сумі 757,55 грн. В іншій частині позовні вимоги підтримав.
 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подала до суду відзив, в якому посилаючись на безпіставінсть позовних вимог, не проживання в квартирі тривалий час та невикористання комунальних послуг, просила суд відмовити у задоволенні позову. 
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року позов, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Київтеплоенерго" заборгованість за період до 30.04.2018 за надання послуг централізованого опалення в сумі 37 398,96 грн та централізованого постачання гарячої води в сумі 17 618,72 грн, 3 466,11 грн інфляційних втрат і 1 650,53 грн - 3% річних, а також за період з 01.05.2018 інфляційні втрати в сумі 1 432,18 грн і 3% річних в сумі 757,55 грн.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. 
 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що її квартира відключена від системи водопостачання у 2017 році. Додала, що з 2011 по 2018 роки не проживала в квартирі та не користувалася водопостачанням, про що свідчать незмінні з 2011 року показники лічильників, зазначені у квитанціях, а також акт зняття контрольних показників з лічильника гарячої води.
 
Зазначила, що непроживаючи в квартирі з 2011 року вона зверталася до ОСББ із заявою про відключення квартири від центрального опалення. За результатами розгляду її заяви було встановлено пломбу на запірній арматурі, наявність якої підтверджена Актом встановлення пломби від 29.08.2017 та Актом обстеження від 24.06.2020.
 
Висновок суду про відсутність в неї квитанцій з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водпостачання не відповідає дійсності, адже до суду було надано копію квитанції від 19.03.2011, а інших квитанцій не має, оскільки вона не користувалася послугами.
 
Вказала, що стосовно заборгованості за період з 01.05.2018 суд не прийняв до уваги довідку про відсутність заборгованості за цей період станом на 07.06.2021. Після скаладання акту №240620/1 від 24.06.2020 та проведення перерахунку у неї відсутні зобов`язання по сплаті боргу за період з 01.05.2018 по 31.10.2019, у зв`язку з чим і відсутні підстави для сплати інфляційних втрат та 3% річних за цей період.
 
Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що судом порушено норми процесуального права в частині порушення розумного строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Також зазначила, що суд безпідставно поклав на неї витрати по оплаті судового збору, оскільки вона є законним представником дитини з інвалідністю, у зв`язку з чим на підставі п. 9  ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору.
 
За наведених обставин просила скасувати рішення Дарницького районного суду           м. Києва від 22.06.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
 
Заперечуючи проти доводів скаржника, позивач подав до суду відзив на апеляційу скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.
 
Вказав, що заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви. Відповідач вчасно не надавав показання квартирних засобів обліку по споживанню послуг з водопостачання та опалення.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . В даній квартирі наявні два санвузли та відповідно встановлено по два лічильника з водопостачання холодної води та з водопостачання гарячої води (а.с. 106).
Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири ОСОБА_1 у період до 30.04.2018 надавалися ПАТ "Київенерго". А з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_2 надаються КП "Київтеплоенерго".
Так, 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого                     ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Відповідно до додатку №1 та/або додатку №2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-14).
З матеріалів справи також вбачається, що згідно розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надані до 01.05.2018                    ПАТ "Київенерго", та право вимоги на які було відступлено на користь                               КП "Київтеплоенерго", відповідно до договору відступлення права вимоги від 11.10.2018, ОСОБА_1 не сплатила отримані до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 17 618,72 грн за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в розмірі 37 398,96 грн, що разом становить 55 017,68 грн.
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплатила заборгованість за період до 01.05.2018 в сумі 55 017,68 грн.
Суд першої інстанціїї, встановивши вищевказані обставини справи, та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме ст. 68 ЖК Української РСР , ст. 509, 526, 611 ЦК України, а також положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги", дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних про стягнення заборгованості за період до 30.04.2018.
Суд, також застосувавши положення ст. 625 ЦК України, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 3 466,11 грн та 3% річних у розмірі                  1 650,33 грн, нарахованих останнім на суму заборгованості в розмірі 55 017,68 грн.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що у цей період квартира була відключена від централізовано опалення.
Відповідачка, посилаючись на те, що її квартиру відключено від централізованого опалення посилалася на Акт встановлення пломби на запірній арматурі від 29.08.2017 та на Акт обстеження від 24.06.2020.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Акту про встановлення пломб на запірній арматурі, на якій посилається відповідачка, останній складено в тому, що було здійснено встановлення пломб на запірній арматурі для: тимчасового відключення споживача від джерела постачання гарячої води (а.с. 104). Отже, даний Акт стосується встановлення пломб на запірній арматурі лічильника гарячої води, де встановлено пломбу №41397289, тоді як вказувалося вище, в квартирі встановлено два лічильники гарячої води та два лічильники холодної води.
Крім того, колегія суддів враховує, що у своєму відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідачка вказує дату вищевказаного Акту "29.08.2017", тоді як з матеріалів справи вбачається, що останній містить виправлення в даті, а саме в зазначенні року на 2017. Також з Акту вбачається, що останній складено  ОСОБА_2 . 
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 29.08.2018  ОСОБА_2 теж складено Акт зняття контрольних показників з лічильника гарячої води, тобто тим же спеціалістом, яким складено Акт про встановлення пломб на запірній арматурі                          (а.с. 107). В даному Акті зазначено два лічильника гарячої води.
Наведені фактичні обставини, а також те, що в Акті про встановлення пломб на запірній арматурі містяться виправлення в даті Акту, а саме в зазначенні року, вказують на те, що встановлення пломби на запірній арматурі одного з лічильників гарячої води було здійснено 29.08.2018.
Щодо Акту від 24.06.2020, який на думку відповідачки, підтверджує факт відключення її квартири від централізованого опалення, слід зазначити, що даний Акт  складено стосовно обстеження системи центрального опалення та постачання гарячої води саме станом на 24.06.2020, тобто після 30.04.2018.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що у порядку визначеному законом квартиру відповідачки було від'єднано від центрального опалення у період до 01.05.2018.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про відключення у встановленому порядку квартири відповідачки від центрального опалення у період до 30.04.2018. 
А беручи до уваги, що в квартирі відповідачки встановлено два лічильники гарячої води, один з яких в серпні 2018 року було тимчасово відключено від джерела постачання гарячої води, також не заслуговують на увагу судової колегії доводи апеляційної скарги про відключення квартири від системи гарячого водопостачання у період до 30.04.2018. 
Більше того, як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2018 два лічильники гарячої води та два лічильники холодної води прийнято на облік, а 02.09.2019 встановлено нові лічильники (а.с. 106, 108).
Посилання в апеляційній скарзі, що не користування гарячим водопостачанням підтверджується незмінністю показників лічильників з 2011 року колегія суддів вважає необґрунтованими.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивачка вказувала, що з квитанції про сплату за послуги гарячого водпостачання та Акту зняття контрольних показників з лічильників вбачається, що поточний показник лічильника №006539 - 00024 м.куб., поточний показник лічильника №005338 - 00024 м.куб. Відповідно до платіжної квитанції за даний об`єм споживання гарячої води сплачено 19.03.2011. А тому на думку відповідачки, факт не користування послугами гарячого водпостачання підтверджується незмінними показниками лічильника з 2011 року.
Дійсно, як вбачається з Акту зняття контрольних показників з лічильника гарячої води від 29.08.2018 поточні показники лічильника №006539 - 00024 м.куб., а лічильника №005338 теж 00024 м.куб. (а.с. 107). 
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, а саме з квитанції від 19.03.2011, на яку посилається сама ж відповідачка, що при здійсненні платежу вносилися покази лічильників, а саме в даній квитанції зазначено, що за лютий 2011 року за гаряче водопостачання та водовідведення попередні показники - 47, а поточні - 48; за холодне водопостачання та водовідведення попередні показники - 98, а поточні - 101 (а.с. 111).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що у період з 2011 року по 2018 рік відповідачака не проживала в квартирі, а відтак не користувалася водпостачанням, оскільки, як визначено законодавцем, непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг.
Так, статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
 
Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
 
Отже, особа, яка є власником квартири, а відтак і споживачем послуг, зобов`язана сплачувати надані їй житлово-комунальні послуги вчасно.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період до 30.04.2018. Рішення суду в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 01.05.2018, з огляду на таке.
Як вже вказувалося вище, звертаючись до суду з позовом КП "Київтеплоенерго" вказувало на те, що у період з 01.05.2018 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка станом на 01.09.2019 складала 34 370,60 грн, з яких: 24 757,78 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення та 9 612,82 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води.
На підтвердження вказаного розміру заборгованості за період з 01.05.2018 позивач долучив до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с. 6).
Звертаючись до суду із заявою про уточнення позовних вимог в частині розміру заборгованості за період з 01.05.2018 позивач зазначив, що у 2020 році було здійснено перерахунок нарахувань (коригування боргу) за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , у зв'язку з чим борг зменшився. Також зазначив, що після перерахунку заборгованості за вищеспожиті послуги за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем була здійснена повна оплата заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та поряд з цим позивач просив стягнути з відповідача за період з 01.05.2018 інфляційні втрати в сумі 1 432,18 грн та 3% річних в сумі 757,55 грн.
На підтвердження обставин, вказаних у заяві про уточнення позовних вимог, позивач долучив довідку від 17.06.2021 №756072602010102, в якій зазначено, що станом на 07.06.2021 у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.05.2018 по 31.10.2019 відсутня заборгованість в частині централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 123).
Водночас, матеріали справи не містять доказів, який був дійсний розмір заборгованості за період з 01.05.2018 після здійснення його коригування позивачем та відповідно зменшення, як вказує останній.
Колегія суддів звертає увагу, що доведення розміру заборгованості покладається на позивача. І саме на дійсну суму заборгованості можливо нарахувати інфляційні втрати та 3% річних.
У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів, який дійсний розмір боргу за період з 01.05.2018, а також час прострочення сплати такої суми боргу, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вимог про стягнення з підстав, визначених ч. 2                      ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості за період з 01.05.2018. 
Більше того, інфляційні втрати в сумі 1 432,18 грн та 3% річних в сумі 757,55 грн за період з 01.05.2018 позивачем було нараховано на суму заборгованості за цей період від початкового боргу в розмірі 34 370,60 грн, а також такі ж розміри інфляційних втрат та 3% річних позивачем нараховано і після здійснення перерахунку заборгованості за цей період.
Ухвалюючи рішення про стягнення боргу за період з 01.05.2018, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.05.2018.
Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог в цій частині за період з 01.05.2018, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги, що суд поршуив норми процесуального права щодо розумного строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими. Однак, такі доводи апеляційної скарги не є такими з якими закон пов'язує обов'язкове скасування рішення суду.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення боргу за період з 01.05.2018, неповно встановив обставини справи, порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, а тому відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання за період з 01.05.2018.
 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення в частині і ухвалює в цій частині нове судове рішення.
За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що відповідачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є законним представником дитини з інвалідністю.
Так, за приписами п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються законні представники дітей з інвалідністю.
Аналіз вказаної норми вказує на те, що звільнення від сплати судового збору відбувається в залежності від процесуального статусу учасника справи. Тобто, особа, яка має дитину інваліда, звільняється від сплати судового збору в тому разі, якщо вона у справі діє в інтересах дитини як законний представник.
Отже, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вимог Закону України "Про судовий зір" позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі                  1 921,00 грн.
Беручи до уваги викладене, зважаючи на ціну позову ціну позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, - 62 324,05 грн та те, що колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог на суму                60 134,32 грн, з ОСОБА_1 на користь КП "Київтеплоенерго" підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 853,57 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,               
 
                                               П О С ТА Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 1 432 грн 18 коп та 3% річних в сумі 757 грн 55 коп. за період з 01 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 30 квітня 2018 року - залишити без змін. 
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року в частині стягнення судового збору - змінити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (Код ЄДРПОУ: 40538421; місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5) судовий збір в сумі 1 853 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят три) грн 57 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О.В. Желепа

                                                                                                                       В.А. Кравець