ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/781/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                             Олефіренко Н.А., Чумака С.Ю.,     
секретар судового засідання Солодкова К.А. 
за участі представника позивача Кацюби М.В.
представника відповідача Чабан О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури   на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 29.04.2021 р. (суддя Сацький Р.В., повне судове рішення складено 07.05.2021 р.) в справі № 280/781/21 за позовом ОСОБА_1  до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась  до Запорізького окружного адміністративного суд з позовом Запорізької обласної прокуратури про визнання  протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку;  зобов`язання  нарахувати та виплатити  вихідну допомогу при звільненні в розмірі 20 595,12 грн.;  стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2020 р. по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати 980,72 грн.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.04.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 20 595,12 грн.; стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.12.2020 по 29 квітня 2021 року у розмірі 20 000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що позивачем одночасно подана два позови: про стягнення вихідної допомоги та про скасування рішення кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 р. в справі № 280/782/21 позов задоволено частково. 
Крім того, з дня набрання чинності Законом № 113-ІХ   (25.09.2019 р.)  саме Закон України «Про прокуратуру», а не КЗпП поширюється на правовідносини між   позивачем  і відповідачем. При цьому за нормами Закону № 1697 у разі звільнення працівника на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону виплату вихідної допомоги  не передбачено, як й не передбачено  статтею 44 КЗпП можливості виплати  вихідної допомоги у разі припинення з працівником трудового договору  на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.
Крім того, оскільки звільнення позивача  є предметом судового розгляду в справі № 280/782/21, то результат її розгляду безпосередньо впливає на предмет розгляду в цій справі.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача,  перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено,  що у наказі Запорізької обласної прокуратури від 24.12.2020 за №2492к зазначено: «… Керуючись    статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону    України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», НАКАЗУЮ: 1.ЗВІЛЬНИТИ ОСОБА_1 з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої    статті 51 Закону України «Про прокуратуру»    з 29 грудня 2020 року. 2.Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області сплатити ОСОБА_1 , компенсацію за 10 календарних дні за період роботи з 21.10.2020 по 20.10.2020 та за 06 календарних днів за період роботи з 21.10.2020 по 29.12.2020 невикористаної щорічної відпустки. Підстава: рішення кадрової комісії від 23.11.2020 №21. …».
У довідці від 14.01.2021 за № 21-24вих-21, виданої відповідачем позивачу, зазначено: «… Видана про те, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури        Запорізької області (розрахована відповідно до п.8 розділ IV    постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) складала 980,72 грн. (дев`ятсот вісімдесят гривень 72 копійки). Розмір середньоденної заробітної плати розраховано за один робочий день, в тому числі: за жовтень 2020 року нарахована заробітна плата за 12 робочих днів - 11768,62 грн.; за листопад 2020 року нарахована заробітна плата 10 робочих днів - 9807, 19 грн. 21575, 81 : 22 робочих дні = 980, 72 грн.
Встановивши, що частиною 5 статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України, проте до такого виключного переліку не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, суд першої інстанції вважав, що  не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
Застосувавши правові висновки  Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені в постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, провадження № К/9901/15065/20, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від  08 жовтня 2019 року в справі №823/263/16) та від 17 жовтня 2018 року в справі № 823/276/16, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованих законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги, тому визнав протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати всупереч ст. 44 КЗпП позивачу вихідної допомоги при звільненні.
Оскільки середній місячний заробіток позивача становив 20 595,12 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 20 595,12 грн.
Враховуючи, що станом на день судового засідання 29.04.2021 відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 20    595,12 грн., застосувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц, стосовно питання визначення пропорційного та співмірного розміру коштів, які підлягають стягненню з роботодавця у зв`язку з несвоєчасними виплатами працівникам, з метою захисту прав позивача суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2020 по 29.04.2021 у сумі 20000,00 грн.
          Приведені обставини стали підставою для часткового задоволення позову.
          Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури, наказом  керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.12.2020 р. № 2492к ОСОБА_1 звільнена з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої    статті 51 Закону України «Про прокуратуру»    з 29 грудня 2020 року.
В день звільнення з позивачем проведено розрахунок та видано трудову книжку.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання права особи, звільненої з органів прокуратури, на виплату вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №    1697-VII (далі – Закон №    1697-VII), відповідно до частини  третьої    статті  16 якого     прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом дев`ятим частини першої    статті 51 Закону №    1697-VII    прокурор звільняється з посади  у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Виплата вихідної допомоги при звільненні з підстав, передбачених статтями    36,    38-41 КЗпП,    передбачена     статтею 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті    36    та пунктах 1, 2 і 6 статті    40    цього    Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Як зазначалось вище, позивача звільнено з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої    статті 51 Закону №    1697-VII.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. № 113-IX    (далі – Закон № 113-ІХ) доповнено    статтю  40 КЗпП України    частиною п`ятою такого змісту:
«Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього    Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».
Крім того, відповідно до    статті 222 КЗпП України    особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
Таким чином, зміст приведених  правових норм вказує на пріоритетність спеціального закону перед нормами    КЗпП України    щодо звільнення окремих категорій працівників з підстав, визначених частиною першою     статті 40 КЗпП.
Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 р. у справі № 820/1119/16,  від 04.10.2018 р. у справі № 809/69/16.
Конституційний Суд України у Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист  його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного  права,  не  можуть   суперечити   принципу рівності  усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.
Статтею 40 КЗпП України встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).
Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Законом № 113-ІХ внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».
Внесені Законом № 113-ІХ до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
Частиною п`ятою  статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19,  від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20 та інших.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 08 жовтня 2019 року (справа №823/263/16) та від 17 жовтня 2018 року (справа № 823/276/16) зробив висновок, що у день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від наявності наказу прокуратури (щодо зміни формулювання причини і підстави звільнення з «пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII» на «пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України») відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованих законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.
За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, судом при вирішенні спірних в цій справі правовідносин враховуються приведені висновки Верховного Суду.
Підстав для незастосування висновків Верховного Суду судом не встановлено. 
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати на підставі статті 44 КЗпП позивачу вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.12.2020 р. № 2492к, а також про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі 20 595,12 грн. При цьому розмір вихідної допомоги не є спірним під час апеляційного перегляду справи.
Доводи апелянта стосовно відсутності підстав для виплати позивачу вихідної допомоги спростовані приведеними вище висновками суду, які відповідають правозастосуванню Верховного Суду в такій категорії справ.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянтом в апеляційній скарзі не приведено доводів у спростування висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що  виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, з огляду на фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність визначення середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача,  у розмірі 20    000,00 грн. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,     242, 243,     308,     315,     316,     321,     322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури   на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 29.04.2021 р. в справі № 280/781/21 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 29.04.2021 р. в справі № 280/781/21 за позовом ОСОБА_1  до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 01.11.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 03.11.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак