ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №522/14929/20
Апеляційне провадження №22-ц/813/6791/21 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Кузнецової В.В., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов
03.08.2020 року акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» в особі представника (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.10.2011 року у розмірі 38 429,56 гривень.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.10.2011 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання). Під час підписання анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, тобто щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. 
Станом на 15.06.2020 року відповідач має заборгованість в розмірі 38 429,56 грн., з яких 27 633,16 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27 633,16 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 796,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 38 429,56 грн.
Відповідач ОСОБА_1 з 06.11.2020 року обізнаний про наявність позовної заяви Банка в суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідачу поштового відправлення суду від 06.11.2020 року за останньою відомою адресою місця реєстрації відповідача (а.с.83,91). Відповідач не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на позовну заяву Банка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 року позов Банка задоволений частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Банка заборгованість за кредитним договором від 24.10.2011 року в розмірі 27 663,16 грн., тобто заборгованість за тілом кредиту. Суд відмовив Банку у стягненні заборгованості за простроченими відсотками. Суд стягнув з відповідача на користь Банка судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 511,55 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що вимоги Банка в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими і доведеними. Вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам суд вважав не доведеним належними та допустимими доказами, зокрема, суд зазначив, що укладений у вигляді заяви-анкети кредитний договір від 24.10.2011 року б/н, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Крім того, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У заяві позичальника не вказана відсоткова ставка по кредиту, а Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить відомостей, що відповідач ознайомився із ними і погодився з ними, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банком. 

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу
З моменту підписання відповідачем заяви, між Банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2019 року 
в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 року у справі №642/5533/15-ц, а також постанові від 19.09.2019 року у справі №127/7543/17, у постанові від 23.12.2019 року у справі № 375/250/18.
Суду була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що “Я згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку».  Підписуючи Анкету-заяву відповідач пройшов ідентифікацію в Банку, а тому повторне заповнення будь-яких Анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно до процедури, що затверджена наказами по Банку і не суперечить чинному законодавству.
Крім того, відповідачем підписана довідка про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту; сума ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін.
Таким чином, відповідач належним чином повідомлявся про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу. Після отримання картки, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою рахункам відповідача та довідкою про умови кредитування (паспортом споживчого кредиту).
У виписці по руху коштів прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, виписка також свідчить про використання відповідачем коштів через банкомати, оплата товарів та послуг за допомогою картки, тобто отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5. З виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.
Отже відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.09.2019 року по справі № 153/1334/16: «…Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити 'ставши, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з тою встановлення істини... Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не довів існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти, врахуванням того, що спір відносно існування кредитних зобов`язань відповідача на час касаційного перегляду цієї справи судами фактично не вирішено, є передчасним. Суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався заявник в касаційний скарзі, що може свідчити про визнання договірних правовідносин»".
Належним, допустимим, достовірним, достатнім доказом користування кредитними штами є виписка по рахунку, в якій зазначені всі операції із зняття грошових коштів та погашення заборгованості, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Як вбачається з виписки по рахункам, відповідач активно користувався кредитними коштами.
Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. 
Позивачем до стягнення заявлені проценти, а саме, 10 796,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, Банком до суду надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також паспорт споживчого кредиту, які підписані особисто відповідачем. Так, у паспорті споживчого кредиту визначено наступні умови кредитування: процентна ставка: у пільговий період 0,00001 % річних, поза межами пільгового періоду 42 % річних для картки ‘’Універсальна Голд” та 43,2 % річних для картки 'Універсальна”; процентна ставка при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту — 84 % річних для картки ‘’Універсальна Голд” та 86,4 % річних для картки ‘’Універсальна”; штраф за прострочення платежів більш ніж на 30 днів 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій та інше.
Наданий паспорт споживчого кредиту за формою та змістовним доповненням 
відповідає вимогам, які до нього ставляться в Законі №1734-VIII, тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору позики (кредиту): погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо, на що суди попередніх інстанцій уваги не звернули. Заперечень щодо підпису указаного паспорту відповідачем не надано. Підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, про що зазначено в постановах Верховного суду від 04.11.2020 року по справі № 534/1072/18-ц, від 20.10.2020 року по справі № 456/3643/17, від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17). 
Заборгованість за процентами за весь період нараховувалася саме за визначеними паспортом споживчого кредиту ставками. Відповідач був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився ним, а також із зобов`язанням сплатити неустойку у разі несвоєчасного повернення кредитних коштів.
Відмовляючи у задоволені вимог в цій частині, суд першої інстанції виходив з того,
що позивачем не доведено, що відповідач ознайомлений з відповідними Умовами та Правилами, цьому посилався на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц (14-131цс19). Однак посилання на зазначену постанову неможливе, адже позивачем до позову надано Витяг з протоколу № 30 засідання Правління від 31.07.2018 р., блок 9, яким затверджені та внесені зміни та доповнення до Умов та Правил надання банківських послуг і які розміщені, а також витяг з Умов та Правил надання банківських луг, затверджений вищезазначеним протоколом. Тобто суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладанні договору. 
Суд безпідставно відмовив у стягненні штрафу та порушив норми матеріального права.
Як вбачається із паспорту споживчого кредиту, шо містить підпис відповідача, сторонами погоджено всі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати неустойки, однак суд першої інстанції відмовив у стягненні неустойки, чим порушив норми матеріального права.
Посилаючись на зазначені обставини, Банк просить скасувати заочне рішення суду в частині, в якій відмовлено у задоволені вимог і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі в цій частині, а в іншій частині залишити рішення суду без змін.
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи ( ч.11 ст. 128 ЦПК України).
Відповідач ОСОБА_1 , станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не значиться зареєстрованим в м. Одесі або Одеській області (а.с.134).
27.03.2021 року, згідно довідки Укрпошти про причини повернення поштового відправлення апеляційного суду, відповідач ОСОБА_1 відсутній за останньою відомою адресою місцезнаходження (реєстрації): АДРЕСА_1 (а.с.83,127, 129,134).

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відмовляючи Банку у позові про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не довів свої вимоги в цій частині належними і допустимими доказами.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом 
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 24.10.2011 року, підписуючи Анкету-заяву відповідач пройшов ідентифікацію в Банку (а.с.14). 
Згідно довідки Банка (а.с.13), на підставі договору від 24.10.2011 року, відповідачу ОСОБА_1 неодноразово видавались кредитні картки, починаючи з 31.07.2014 року зі строком дії до 07/18 (№ НОМЕР_1 ) і до 01.04.2019 року зі строком дії до 03/23 (№ НОМЕР_2 ).
Кредитний ліміт відповідачу ОСОБА_1 протягом 2017-2019 років змінювався з 10 000 грн. у листопаді 2017 року і до 28 000 грн. у вересні 2018 року, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 (а.с.12).
Крім того, 22.03.2018 року відповідач ознайомився з умовами кредитування у Банку з використанням кредитної картки, а саме про: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача; реальну річну процентну ставку; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо (а.с.15,16).
Отримавши кредитну картку, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації і протягом 2015-2020 років постійно користувався карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснював погашення заборгованості по кредитному договору, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 . Виписка із банківського рахунку відповідача містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача ОСОБА_1 (баланс станом на дату укладання кредитного договору, надану суму кредиту, операції за кредитною карткою із визначенням дати проведення операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції, а.с.52-78).
01.04.2019 року відповідач ОСОБА_1 в останній раз отримав у позивача кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/23 (а.с.13).
Станом на 15.06.2020 року відповідач має заборгованість в розмірі 38 429,56 грн., з яких 27 633,16 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27 633,16 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 796,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 4-11). 
03.08.2020 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 38 429,56 грн. (а.с.1-3).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 
Між сторонами виникли правовідносини з кредитних зобов`язань між Банком та фізичною особою, які регулюються нормами ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.  Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:  сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).
Судом першої  інстанції встановлено  і не  спростовано відповідачем, що 24.10.2011 року   ОСОБА_1  підписав Анкету-заяву, а 22.03.2018 року ознайомився з умовами кредитування у Банку з використанням кредитної картки, а саме про: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача; реальну річну процентну ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо (а.с.15,16).
Станом на 15.06.2020 року відповідачу нарахована заборгованість за процентами у розмірі 10 796,40 грн. (а.с.4-11).
Відповідач обізнаний з умовами обслуговування кредитної картки «Універсальна», «Універсальна Голд» в частині сплати процентів за користування кредитним коштами, що вбачається з інформаційного листа Банка про умови кредитування з урахуванням побажань споживача, який ОСОБА_1 підписав 22.03.2018 року (а.с. 15,16).
Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що 22.03.2018 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, що вбачається з інформаційного листа Банка про умови кредитування з урахуванням побажань споживача, який містить інформацію про сплату відсотків за користування кредитним коштами, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками.
Розмір заборгованості по відсоткам, які нарахував Банк, а також факт обізнаності з умовами кредитування щодо сплати відсотків шляхом підписання інформаційного листа від 22.03.2018 року, відповідач, у встановленому законом порядку, не спростував.
Підписавши анкету-заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, а тому її твердження про те, що жодних документів, які б підтверджували погодження із нею сплату процентів чи інших сум, вона не підписувала, не відповідає фактичним обставинам справи (постанова Верховного Суду від 23.09.2020 року по справі № 149/1546/18-ц).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови Банку у позові про стягнення прострочених відсотків підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення про задоволення позову Банка щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками.
Доводи Банка у скарзі що: до правовідносин сторін слід застосувати положення ст. 634 ЦК України, а також, що відповідач належним чином ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Банка, до уваги не приймаються.
У даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися Банком у період з часу виникнення спірних правовідносин (24.10.2011 року) і станом на час звернення із позовом до суду (03.08.2020 року).
Банк додав до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у декількох редакціях, які найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.17-42).
При цьому, надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг не містять належним і допустимих доказів ознайомлення відповідача із вказаними Умовами та Правилами.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що із наданими позивачем до позовної заяви витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт й витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг в Банку, відповідач був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву про видачу кредиту. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.
Ствердження представника Банка, що за відсутності поданих стороною відповідача будь-яких доказів, які б стосувалися предмету доказування, суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог в частині стягнення відсотків, заслуговують на увагу.
Так, доводи представника Банка у скарзі щодо необґрунтованості відмови у позові про стягнення заборгованості за відсотками, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про задоволення позову Банка в цій частині. 
Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 27 833,16 грн., тому рішення суду, виходячи зі змісту ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, підлягає перевірці судом апеляційної інстанції в межах доводів скарги.
Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1, 625 ч.2, 1054 ч.1 ЦК України, рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченим відсоткам підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині.

Судові витрати
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів задовольняє скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій в розмірі 3 153 грн., які документально підтверджені (а.с. 113). 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року в частині відмови акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» у позові про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати.
Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість по простроченим відсоткам за кредитним договором від 24.10.2011 станом на 15.06.2020 року у розмірі 10 796,40 гривень, а також судовий збір у розмірі 3 153 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: