ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/924/21                                                Головуючий суддя І інстанції Герцов О.М.
Апеляційне провадження № 33/818/1235/21                                  Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року                                                         м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. 
Постановою встановлено, що 08 березня 2021 року о 01 годині 00 хвилин в м. Ізюм по вул. Некрасова 143, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099 ДНЗ НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» результат 1,39 проміле. Водій від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі тверезому водію, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з урахуванням доповнень до неї, просить судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з його пояснень не випливає факту керування мною транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; він не погоджувався на огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Драгера та наполягав на проведенні огляду в медичному закладі; при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не були присутні свідки; поліцейські скористалися тим, що він був вкрай стурбований станом здоров`я свого брата та не міг адекватно оцінювати їх дії, стежити за дотриманням ними порядку складанні адміністративного матеріалу;  йому не було роз`яснені його права і процедуру та порядку проведення огляду за допомогою Драгеру; в матеріалах справи не наводиться жодних відомостей про походження CD-диску, а також сам протокол не містить даних про наявність такого доказу; роздруківка з приладу «Drager» Alkotest 6820 прилад №ARLJ-0466 від 08 березня 2021 року є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства; матеріали справи не містять акту огляду на стан сп`яніння; порушено порядок збирання доказів; суд спирається на недопустимі докази й при цьому сам посилається на норми, якими такі докази виводяться за межі допустимих; суд застосовує неналежну норму права та неналежну санкцію; мотивувальна частина не відповідає змісту ухваленого рішення; на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення законодавством не було передбачено відповідальності водіїв наземних транспортних засобів за керування у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього рухуУкраїни, передбачених п. 2.9 (а).
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №445947 від 08.03.2021 року, в якому встановлено порушення водієм ОСОБА_1 вимог пункту 2.9 «а» ПДР України (а.с.2); роздруківці з приладу «Drager» Alkotest 6820 прилад №ARLJ-0466 від 08.03.2021 року, яким встановлено рівень алкоголю в крові – 1,39 проміле (а.с.5); письмових поясненнях ОСОБА_1 від 08.03.2021 року (а.с.9), а також на CD-диску з відеоматеріалом відносно ОСОБА_1 (а.с.11).
Так, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №445947 від 08.03.2021 року, 08.03.2021 року о 01 годині 00 хвилин в м. Ізюм по вул. Некрасова, 143, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат 1,39 проміле. Водій від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі тверезому водію, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України. З результатами огляду водій був згоден (арк.2).
З відомостей, які зазначені в роздруківці результатів тесту газоаналізатора «Drager» Alkotest 6820 прилад №ARLJ-0466 від 08.03.2021 року, вбачається, що проба огляду ОСОБА_1 позитивна та дорівнює 1,39%, з чим також погодився ОСОБА_1 , про що свідчить його власноручний підпис (а.с.5).
В своїх письмових поясненнях від 08.03.2021 року ОСОБА_1 зазначив, що 08.03.2021 року, близько 00 год. 30 хв. його брату стало зле та він вирішив підвезти його до лікарні на автомобілі ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 . Перед поїздкою він вживав алкоголь, а саме 150 грамів коньяку. В м. Ізюм по вул. Некрасова, 143 його було зупинено працівниками поліції (а.с.9).
Що стосується доводів апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначено час керування ним транспортним засобом, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки повністю спростовується відомостями, що містяться у цьому протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №445947 від 08.03.2021 року, у роздруківці результатів тесту газоаналізатора «Drager» Alkotest 6820 прилад №ARLJ-0466 від 08.03.2021 року та у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 08.03.2021 року.
Під час складання протоколу ОСОБА_1 також скористався своїм правом, передбаченим ч.3 ст.256 КУпАП, та надав письмові пояснення на окремому аркуші, ознайомився зі змістом протоколу, отримав копію даного документу, однак зауважень про те, що протокол був складений до закінчення проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, не надав, що свідчить про його згоду із процедурою складання протоколу.
Крім того, на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager» Alkotest 6820 ОСОБА_1 клопотань про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявляв, огляд проводився за добровільною згодою останнього та роздрукований на папері його показники, які долучені до матеріалів справи. 
Те, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновків суду не спростовує, оскільки факт проведення такого огляду підтверджується відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №445947 від 08.03.2021 року, у роздруківці результатів тесту газоаналізатора «Drager» Alkotest 6820 прилад №ARLJ-0466 від 08.03.2021 року та на відеозаписі події від 08.03.2021 року, наданих Ізюмським відділом поліції до суду першої інстанції.
Матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо незгоди ОСОБА_1 із вищенаведеним оглядом, а також відсутні відомості щодо оскарження дій працівників поліції.
Належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду адміністративної юрисдикції із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, з метою ініціювання службової перевірки , хоча мали для цього достатньо часу.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №445947 від 08.03.2021 року та у роздруківці результатів тесту газоаналізатора «Drager» Alkotest 6820 прилад №ARLJ-0466 від 08.03.2021 року.
Крім того, з відомостей відеозапису події від 08.03.2021 року, долученого до матеріалів справи (а.с.11), також вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував, що він керував автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , на місці зупинки транспортного засобу пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу - газоаналізатора «Drager» Alkotest 6820, з результатами якого погодився, про що заявив патрульним поліцейським, у зв`язку з чим апеляційні доводи ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.
Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено відповідно до процедури проведення огляду на стан сп`яніння, визначеної Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак, алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП.
На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що досліджені судом докази в повному обсязі підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, а доводи, що наведені в апеляційній скарзі, не спростовують відомостей, зафіксованих працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №445947 від 08.03.2021 року.
Відповідно дост. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс протии Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам«Кобець протиУкраїни» від 14.02.2008, «Берктай протии Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте протии Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов протии України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов протии Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав передбачених п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність з огляду на таке.
22.11.2018 року прийнято Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до статті 130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції: 
       «Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
       Крім того, цим законом доповнено КК України статтею 2861 наступного змісту:
       «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».
       Закон № 2617- VIII набрав чинності 01.07.2020 року.
       Разом з цим, 17.06.2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон № 720-IX) яким внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
       У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII». 
       Поряд з цим, належить врахувати, що в листі від 03.07.2020 року Верховний Суд звернув увагу на те, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року (далі Закон), тобто до 01.07.2020 року, КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності Законом, тобто з 01.07.2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основ (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, я транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з ч.1 та ч.3 ст.130 КУпАП та передбачено у ст.286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч.2 ст. 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч.2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. 
Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаючи (ультра активна) дія.
Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акту чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультра активність має місце тоді, коли приписи нормативно правового акту, який діяв раніше, поширюється не на реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності.
Крім того, в цьому листі зазначено, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, також відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами, особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість їх реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Таким чином, оскільки Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 02.07.2020 року та 03.07.2020 року опублікований в газеті «Голос України», а протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №445947 за ч.1 ст.130 КУпАП поліцейськими складено 08.03.2021 року то на підставі ч.1 ст.8 КУпАП  розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суддя застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до Закону № 720-IX, яка діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
За таких обставин, твердження апелянта щодо закриття провадження у зв`язку із набранням 01.07.2020 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» на підставі ст.ст. 8, 247 КУпАП є безпідставними.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення   ОСОБА_1 п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130КУпАП до відповідальності.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись статтями 294, 295 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков