КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 листопада 2021 року 
м. Київ
справа №753/11136/20
провадження №22-ц/824/12923/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Нежури В.А.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року /суддя Колесник О.М./
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів н утримання малолітньої дитини, стягнення додаткових витрат, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення додаткових витрат, а саме просила збільшити розмір аліментів, які стягуються на утримання доньки позивача з 1000 грн. щомісяця до 5 000 грн. щомісяця, та стягнути 26 515 грн. 90 коп. додаткових витрат на утримання малолітньої доньки.
Рішенням  Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року позов задоволено частково. Ухвалено збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1000 грн. щомісяця на 4 500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2020 року і до досягнення нею повноліття. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 14 438 грн. 14 коп. додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, в задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1816 грн судового збору. /т. 1 а.с. 213-217/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в частині збільшення розміру аліментів скасувати, відмовивши у задоволенні вказаної вимоги; в частині стягнення додаткових витрат змінити, стягнувши 1/2 частину витрат на стоматологічні послуги доньки у розмірі 600 грн; в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 1816 грн скасувати, стягнувши з ОСОБА_3 судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 грн та витрати, пов`язані із залученням перекладача з російської на українську мову у розмірі 1 152 грн, а всього 11 152 грн.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що єдиною правовою підставою для збільшення розміру аліментів є збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину, що у відповідності до змісту ст. 192 СК України не є підставою для зміни розміру аліментів, такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 р. №632/580/17, водночас, визначений розмір аліментів підлягає індексації. Судом першої інстанції не досліджувався матеріальний стан сторін, ОСОБА_1 повністю сплачує визначений судом розмір аліментів, доказів заборгованості не надано. Не надано також і доказів об`єктивної можливості платника аліментів сплачувати їх у більшому розмірі, та обставина, що він має мінливий дохід, не змінилась. ОСОБА_1 працює у ТОВ «ВАВМЕМ» на посаді генерального директора, з 01.01.2015 р. по 01.08.2020 р. заробітна плата не виплачувалась, дохід відсутній. Крім того, ОСОБА_1 не має у власності нерухомого майна, земельної ділянки, транспортних засобів, не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, не має рахунків у фінансових установах, що підтверджується доданими до апеляційної скарги доказами, а отже не може  сплачувати аліменти у більшому розмірі.
Крім того, вказував на те, що рішення про стягнення аліментів у більшому розмірі з 08.07.2020 р. не відповідає нормам матеріального права, оскільки аліменти повинні стягуватись у збільшеному розмірі лише з дня набрання рішенням законної сили. Водночас, вирішуючи питання про стягнення аліментів з 08.07.2020 р., суд вийшов також і за межі позовних вимог.
Щодо стягнення додаткових витрат, вказував, що визнає половину підтверджених витрати на стоматологічні послуги в розмірі 600 грн.
Щодо інших додаткових витрат, вказував, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки, як зазначено у позові, додаткові витрати на придбання харчування для дитини з урахуванням безглютенової та безлактозної дієти та витрати на медичне обслуговування, заявлялись позивачем як підстава для збільшення розміру аліментів.
Крім того, вказував, що позивачем не надано суду належних доказів, підтверджуючих наявність особливих обставин для понесення витрат на медичне обстеження, зокрема наявності хронічних хвороб та медичних показань для таких обстежень. Зазначені обстеження проведені без призначення та направлення лікаря, за власною ініціативою матері, у найдорожчих приватних лабораторіях, без попереднього погодження таких витрат з батьком. Щодо витрати на консультацію лікаря перед щепленням та саме щеплення, також наголошував, що ці витрати не викликані особливими обставинами та не відносяться до додаткових, а відповідно до законодавства, надаються безоплатно. Щодо витрати на видалення аденоїдів, також наголошував, що питання надання медичної допомоги вирішується обома батьками, а надання такого лікування, відповідно до законодавства, здійснюється безоплатно у закладах охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Позивачем не надано доказів узгодження лікування з батьком та не наведено мотивів вибору найдорожчих клінік для обстежень та лікування.
Щодо доводів про стягнення судового збору у розмірі 1816 грн, вказував, що суд першої інстанції помилково виходив зі ставок збору, встановлених на 2021 рік, оскільки позивач звернулась у 2020 році, та не застосував пропорційності, оскільки позов задоволено частково.
Просив також і стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката, включаючи оплату судового збору у розмірі 2724 грн та саму допомогу у розмірі 12 000 грн.
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. 
Вказував, що апелянт не враховує особливі потреби дитини, викликані особливостями її фізіологічного розвитку. Відповідно до довідки ТОВ «Медична династія» дитина - ОСОБА_4 спостерігається у клініці з діагнозом «лактозна непереносимість І типу, непереносимість глютену», внаслідок чого їй рекомендовано особливий раціон харчування, який має істотно вищу вартість. Крім того,  дитина має проблему ортопедичного характеру - діагностовано поперекову плоскостопість ступні. Відповідно до рекомендацій лікаря хірурга-ортопеда, дитина потребує специфічного взуття - ортопедичного взуття з каблуком Томаса, а також занять ЛФК, масажу, занять в хореографічній студії. Також, у зв`язку з підвищеною алергенною чутливістю, дитині рекомендовані антиалергенне ліжко, матрац та постільна білизна. Зазначені обставини в своїй сукупності, на думку позивача свідчать про потреби дитини у більшому забезпеченні, ніж потреби середньостатистичної дитини відповідного віку.
Друга підстава для пред`явлення відповідного позову полягає в істотному покращенні майнового стану відповідача, який зміг зробити кар`єру на території РФ - генерального директора підприємства. Тобто, станом на сьогодні відповідач має постійну роботу і отримує заробітну плату топ менеджера. Таким чином, стан здоров`я дитини та погіршенням матеріального стану отримувача аліментів є підставою для ухвалення судом першої інстанції рішення, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Щодо додаткових витрат, вказував, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення, оскільки вони були сплачені в малолітньому віці дитини і на її потреби, пов`язані з її фізіологічним розвитком та станом здоров`я.
Щодо витрат на правову допомогу, наголошував, що у тексті договору про надання послуг, відсутні умови щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару а лише зазначається про те, що розмір винагороди та порядок розрахунків є конфіденційною інформацією. Враховуючи вищенаведене, відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та клієнтом стосовно вартості послуг, а тому є всі правові підстави не задовольняти таку вимогу.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині збільшення розміру аліментів з прийняттям рішення про відмову у вказаній вимозі, та залишенню без змін щодо суми стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 14 438 грн. 14 коп. додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 28.01.2012 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12), яка зареєстрована за місцем проживання матері, позивачки по справі (а.с.10; 13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісяця до її повноліття (а.с.14-15). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року було змінено і з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1000 грн. щомісяця до її повноліття (а.с.16-18). 
Збільшуючи розмір аліментів, суд першої інстанції посилався на ст. 7 ЗУ „Про Державний бюджет України на 2021 рік" якою передбачено установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Як вбачається із зазначених норм Законів України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" та „Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року і на день винесення даного рішення збільшився з 1032 грн. до 2 510 грн., а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на день розгляду справи не може бути меншим, ніж 1 255 грн.
Як регламентує ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини.
Як наголошує ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновків, що оскільки прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року і на день винесення даного рішення збільшився з 1032 грн. до 2 510 грн., а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на день розгляду справи не може бути меншим, ніж 1 255 грн., а також з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, матеріального і сімейного стану позивача, віку дитини, необхідно збільшити розмір призначених аліментів на утримання дитини з 1000 грн. щомісяця до 4500 грн. щомісяця, який забезпечить необхідний рівень для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що єдиною правовою підставою для збільшення розміру аліментів є збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину, що у відповідності до змісту ст. 192 СК України не є підставою для зміни розміру аліментів.  Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 р. №632/580/17
Судом першої інстанції не досліджувався матеріальний стан сторін, зокрема, судом першої інстанції не враховано, що відсутні докази у матеріалах справи сплачувати аліменти у більшому розмірі.
ОСОБА_1 працює у ТОВ «ВАВМЕМ» на посаді генерального директора, з 01.01.2015 р. по 01.08.2020 р. заробітна плата не виплачувалась, дохід відсутній. Крім того, ОСОБА_1 не має у власності нерухомого майна, земельної ділянки, транспортних засобів, не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, не має рахунків у фінансових установах, що повинно було бути предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відмову у вказаній вимозі.
Водночас, щодо додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст.185 СК України про те, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Як роз`яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 понесла додаткові витрати на придбання харчування для доньки з урахуванням безглютенової та безлактозної дієти (а.с.20-26), яке є необхідним за станом здоров`я дитини (а.с.27-30), а всього сплативши сумарно 3 128 грн. 48 коп. Крім того, вона сплатила в різний період за отримані медичні послуги дитині 25 747 грн. 80 коп. (а.с.52-64).
Аналізуючи докази, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказані витрати позивачки є додатковими витратами на утримання малолітньої дитини, оскільки вони були сплачені в малолітньому віці і на її потреби, пов`язані з її фізіологічним розвитком та станом здоров`я, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1/2 частину від витрачених коштів у грошовому вимірі (3 128 грн. 48 коп. + 25 747 грн. 80 коп.) : 2 = 14 438 грн. 14 коп., задовольнивши таким чином позов в цій частині.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду належних доказів, підтверджуючих наявність особливих обставин для понесення витрат на медичне обстеження, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи містять достатньо даних, які вказують, що дитина спостерігається у клініці з діагнозом «лактозна непереносимість І типу, непереносимість глютену», крім того,  дитина має проблему ортопедичного характеру - діагностовано поперекову плоскостопість ступні, перенесену операцію з видалення аденоїдів.
Апелянтом визнаються понесені витрати на стоматологічні послуги у приватній лікарні, тому, апеляційний суд не бачить підстав для відхилення витрат на інші аналогічні медичні послуги.
Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  тому в частині стягнення 14 438, 14 рішення залишається без змін.
Рішення в частині відмови у стягненні 13 040 грн на придбання ортопедичних меблів, антиалергенної постільної білизни та приладдя апелянтом не оскаржується як і відмова у стягненні 2 521, 50 грн витрат на розвиток здібностей дитини.
Щодо витрат на правову допомогу, апеляційний суд вказує на те, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Апеляційний суд наголошує, що справа розглядається в порядку письмового провадження, а отже, всі докази понесених витрат повинні бути надані разом із заявами по суті справи, до ухвалення рішення.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані належні та допустимі докази.
У тексті договору про надання послуг /п. 4/, відсутні умови щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару а лише зазначається про те, що розмір винагороди та порядок розрахунків є конфіденційною інформацією. На надано суду також і переліку виконаних робіт та їх вартості.
Щодо стягнення відшкодування за здійснений переклад з російської на українську мову, апелянтом не доведено, що він був необхідним для розгляду справи або здійснений на вимогу суду.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд відмовляє у стягненні таких витрат.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягає судовий збір.
За розгляд справи в суді першої інстанції за вимогу про стягнення додаткових витрат, позивач, яка звільнена від сплати судового збору, повинна була сплатити 840 грн. за вимогу про стягнення 26 515, 90 грн, позов цій частині задоволено у сумі 14 438, 14 грн, а отже на 54,4 %, тому стягненню на користь держави з ОСОБА_1 підлягає 457 грн.
Судові витрати, понесені апелянтом - 2740, 34 грн, водночас за розгляд справи в суді першої інстанції за дві вимоги повинно було сплачуватись 840, 80*2 - 1681, 6 грн, за апеляційне оскарження 150%, тобто 2 522, 40 грн, отже 217, 94 грн підлягають поверненню як надмірно сплачений судовий збір.
Апеляційну скаргу в частині вимоги про збільшення розміру аліментів задоволено, рішення в цій частині скасовано, а отже 1261, 20 сплаченого судового збору повинно бути компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року  - задовольнити частково.  
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року  в частині збільшення розміру аліментів та стягнення судового збору - скасувати, відмовивши у задоволенні вказаних вимог.
В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року  залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 457 грн.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір 217, 94 грн.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1261, 20 грн.
Дані сторін:позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: