Єдиний унікальний номер 236/2808/21 
Номер провадження 22-ц/804/2672/21        

  Номер провадження 22-ц/804/ 2672/21
                                                                              
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
08 грудня 2021 року 
                Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                         судді- доповідача: Новікової Г.В.,
                                                         суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
                                              
      розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін  в м. Бахмут апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича на рішення Краснолиманського міського суду від 14 вересня  2021 року (ухваленого під головуванням судді Сердюк Н.В.) у  цивільній справі  №236/2808/21 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації  втрати чистини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати,-                                     
                                                 В С Т А Н О В И В :
     06 липня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до   суду  з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався  на те, що   він перебував у трудових відносинах з ДП "Донецька залізниця" до 05 квітня 2017 року, звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі за березень-вересень 2016 року, квітень 2017 року в сумі 17824,37 гривень. Оскільки АТ "Українська залізниця" є правонаступником ДП "Донецька залізниця"   просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі   та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в сумі 9349,31  гривень. 
     Рішенням   Краснолиманського міського суду від 14 вересня  2021 року   в задоволені   позовних вимог відмовлено. 
     В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить  скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування  зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що висновки суду  суперечать  правовій позиції  Великої Палати Верховного Суду, викладеній у справі № 910\5953\17, оскільки АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця».
     Крім того, висновки суду першої інстанції щодо відсутності передавального акту також суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду.
     Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача обставин непереборної сили (форс-мажору).
     У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Укрзалізниця» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що АТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 27173,68 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга   підлягає    задоволенню  з таких підстав.
      Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що майно ДП «Донецька залізниця» не ввійшло до статутного капіталу Акціонерного товариства «Українська залізниця», а тому відповідач не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території, враховуючи, що процедура реорганізації цих підприємств та передача їх прав та обов`язків призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України, а тому АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем, який має виконати обов`язок щодо виплати заборгованості із заробітної плати позивача. 
        Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та суперечить нормам матеріального та процесуального права.
      Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23 лютого 2012 року № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі - Закон № 4442-VI).
     Згідно пунктом 6 статті 2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
     Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Укрзалізниця».
     Згідно з пунктами 1, 2, 12 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України  від 25 червня 2014 року N 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Постанова № 200); Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації.
     Державну реєстрацію ПАТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, про що свідчить відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
     Відповідно до Закону № 4442-VI постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця».
     Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.
      За змістом частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
      Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, яка діяла на дату реєстрації АТ «Укрзалізниця») злиття вважається завершеним з моменту 

державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.
     Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
     У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі№ 910/5953/17 зазначено про те, що державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.
      При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.
      Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.
     У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ «Укрзалізниця». Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її (частину) правонаступнику.
При реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.
     Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.
      Відсутність у передавальному акті ДП «Донецька залізниця» від 05 серпня 2015 року певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що відповідач не став правонаступником за 
ними, оскільки АТ «Укрзалізниця» як єдиним правонаступником прийнято усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття.
     Положення постанов Кабінету Міністрів України № 200 та № 604 взагалі не регулюють питання правонаступництва, не призупиняють реорганізацію і не визначають те, що певне майно чи зобов`язання не переходить до АТ «Укрзалізниця», вони лише описують порядок обліку такого майна - за якою вартістю воно обліковується, відображається в балансі чи обліковується на позабалансових рахунках.
     Законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту законних інтересів їх прав, аніж встановлені статтями 105 і 107 ЦК України. Такий підхід зумовлений унікальним статусом АТ «Укрзалізниця» для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі такого підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів. Права кредиторів можуть вважатися належним чином захищеними закріпленням в частині шостій статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці положень про правонаступництво АТ «Укрзалізниця» щодо усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.
      Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».
   Стаття 5 Закону про особливості утворення Укрзалізниці передбачає, що АТ «Укрзалізниця» провадить діяльність, у тому числі пов`язану з державною таємницею, до отримання необхідних ліцензій та інших документів дозвільного характеру на основі відповідних документів, отриманих підприємствами залізничного транспорту, у межах строку їх дії. Отже, уже з дня державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» мало право здійснювати будь-які види господарської діяльності, які потребували ліцензій чи дозволів, на підставі ліцензій та інших дозвільних документів, отриманих підприємствами залізничної галузі, які знаходилися в процедурі припинення, включаючи ДП «Донецька залізниця».  Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі   № 910/5953/17. 
     За встановлених обставин  саме АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем по справі.
     Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, що АТ «Укрзалізниця» не є правонаступником ДП «Донецька залізниця».
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
       Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого   в акціонерне товариство «Українська залізниця».
      Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
     Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського 
обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
     Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
     Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.
Судом першої інстанції встановлено, що ДП  «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», наказом № 42/ОС  від 05.04.2017 року  ОСОБА_1 звільнений  з 05 квітня 2017 року  з посади електрогазозварника 6 розряду відновного поїзду Ясинувата    структурного підрозділу « Ясинуватська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі ч. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін  з виплатою компенсації за 28 днів відпустки , про що у трудовій книжці  також зроблено запис (а.с. 14, 15).  
Таким чином, позивач перебував із відповідачем в трудових правовідносинах, що підтверджується записами у трудовій книжці та не оспорюється відповідачем.
   Згідно положень статей 30, 31 Закону України "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Згідно довідки  Ясинуватської дирекції залізничних перевезень ДП`Донецька залізниця» ОСОБА_1 не виплачена заробітна плата за перірод роботи в Ясинуватській дирекції залізничних перевезень в сумі 17824,37 грн. за березень-вересень 2016 року та квітень 2017 року.
     На підтвердження позовних вимог щодо заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1   надав копії розрахунків заробітної плати (табулеграм), відповідно до яких позивачу до виплати нарахована заробітна плата за березень 2016 року – 4393,98 грн., квітень 2016 року – 3863,88 грн., травень 2016 року – 7115,13 грн., червень 2016 року - -75,54 грн., липень 2016 року – 2962,36 грн, серпень 2016 року – 2933,69 грн, вересень 2016 року – 1171,40 грн, квітень 2017 року 3544,59 грн (з урахування компенсації за невикористані 28 днів відпустки) (а.с. 16-25).
      В розрахунку заробітної плати  міститься загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;  розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;  сума заробітної плати, що належить до виплати. В табуляграмах за березень -вересень 2016 року  та квітень 2017 року   зазначена кількість робочих днів, які підлягають оплаті ОСОБА_1 ..
    Розрахунок заробітної плати зроблено у спеціальній бухгалтерській комп`ютерній програмі, куди закладаються дані про відпрацьований час та відповідна тарифікація робітника. Надані позивачем розрахунки заробітної плати (табулеграми) містять відомості, які можуть бути відомі тільки роботодавцю у зв`язку із оформленням позивача на роботу (ідентифікаційний код, посаду працівника, кількість відпрацьованих годин та невикористаних днів відпустки).
   Надані позивачем розрахунки відповідають вимогам ст.ст. 30, 31 Закону України "Про оплату праці".Тому   розрахунки заробітної плати (табулеграми)  надані позивачем не можна вважати не належним та не допустимим доказом у справі.
Таким чином належними та допустимими доказами є надані позивачем  розрахунки заборгованості заробітної плати за березень – вересень  2016 року та квітень 2017 року, копії наказів, копія трудової книжки. Зазначені позивачем розрахунки нічим не спростовані. 
За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували наявність зазначеної заборгованості по  заробітній платі, так само сторонами  не оспорюється наявність зазначеного наказу та факт перебування з позивачем у трудових відносинах  із звільненням його саме 05 квітня  2017 року.
     Відповідач надані позивачем докази нічим не спростував.
     Отже, надані позивачем розрахункові листи та довідка про заборгованість по заробітній платі є належними доказами, відповідно до приписів статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; 
в) сума заробітної плати, що належить до виплати не передбачено наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами.
    Як вбачається із зазначених розрахунків,  сума нарахованої  та не виплаченої заробітної плати з березня по вересень 2016 року та квітень 2017  року складає 17824,37 гривень.
    Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
     Стаття 34 Закону України від 24 березня 1995 року  «Про оплату праці» передбачає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
      Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - Закон встановлює, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) /стаття 1 Закону/.
       Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
        Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) /стаття 2 Закону/.
       Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) /стаття 3 Закону/.
      Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць /стаття 4 Закону/.
     На підставі положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» - Порядок.
      Пунктом 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 визначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
     Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
     Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом /пункт 4 Порядку/.
     За змістом наведених норм права компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
     Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, апеляційний суд   вважає, що вимоги позивача про стягнення компенсації  втрати частини заробітної плати є обґрунтованими та підлягають   задоволенню.
    При цьому суд  бере розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат, наданий  представником позивача. Наданий розрахунок ніким не спростовано та не оспорено. 
Зазначена сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.
      Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
     У відповідності до п.п. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
     Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.
За встановлених обставин рішення суду першої інстанції   підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про  часткове задоволення позовних вимог.     
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки апеляційна скарга задоволена , то витрати по сплаті судового збору повинні бути покладені на відповідача в сумі 2270 грн.(908+1362).   
Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 27173,68  грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

       Керуючись ст.ст. 367, 369,  376, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд,-
                                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева В. В.   задовольнити. 
Рішення Краснолиманського міського суду від 14 вересня 2021 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації  втрати чистини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"   на користь ОСОБА_1    заборгованість по заробітній платі  за період з березня 2016 року по  вересень 2016 року року та квітень 2017 року у сумі 17824,37 (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 37 коп. з утриманням  з цієї суми податку та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"   на користь ОСОБА_1    компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 9349,31 ( дев`ять тисяч  триста сорок дев`ять) грн 31 коп. з утриманням податку та інших обов`язкових платежів.
В частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць рішення допустити до негайного виконання.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"   на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн..
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: