ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року
м. Харків

справа № 953/6977/20
провадження №22-ц/818/4727/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю. ,
за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 , 
відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків,
третя особа – Міністерство оборони України 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, про зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою Квартирно–експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року у складі судді Шаренко С.Л.,-
в с т а н о в и в:
04 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (далі за текстом КЕВ м. Харків) , у якому просив: зобов`язати КЕВ м. Харкова направити до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 - задоволено. 
       Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків направити до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_2 з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу.
       Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
       В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не взято до уваги доводи відповідача, що мають значення для вирішення справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що порядок перебування на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби та порядок забезпечення їх житлом для постійного проживання визначений Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністра Оборони України № 380 від 31.07.2018 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 та ЖК УРСР.
Вказує, що відповідно до пункту 4-7 розділу 7 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018, регламентовано порядок проведення процедури зняття статусу службового житла. Встановлена процедура та необхідний пакет документів і є законною підставою для видачі виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради, ордеру на постійне проживання у житловому приміщенні. 
Зазначає, що судом проігноровано порядок вирішення питання зняття статусу «службове житло», який передбачений вказаною Інструкцією та у порушення норм матеріального права накладено на відповідача зобов`язання, яке є предметом позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу – залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Зазначає, що предметом спору є виключення житлової квартири з числа службових, а не порушення прав осіб, що перебувають на черзі на отримання житла та порушення порядку надання житлових приміщень громадянам, які потребують поліпшення житлових умов.
Нормативно-правові акти, на які посилається апелянт, не делегують норму щодо механізму та порядку виключення з числа службових житлових приміщень. 
Доводи апеляційної скарги щодо порушення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції прав інших осіб, які перебувають у черзі на отримання житла разом з позивачем, є безґрунтовними, оскільки питання стосується виключення квартири, що була надана у законний спосіб Позивачеві, з числа службових. 
Вказує, що в даному випадку він, як особа, права якого були порушені, не мав іншої можливості, ніж звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у цього органу за законом не існує, суд має право зобов`язати цей орган вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, але постійного житла не отримав. Чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Харкова у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_1 з 03.07.1995 по теперішній час перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем, а також підтверджується довідкою № 4/342 від 13.02.2020 та витягом із послужного списку (а.с. 24-25).
Відповідно до довідок № 14/1339, № 14/1340 від 13.02.2020 виданих військовою частиною НОМЕР_1 , підполковник ОСОБА_1 дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей; брав участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.14-15).
Як убачається із довідки № 0301-37/300-1 від 18.02.2020 виданої адміністратором відділу надання адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг міста Чугуєва, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22). В зазначену квартиру ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 були вселенні на підставі ордеру№ 13666 від 14.05.2004 року (а.с. 17).
15.02.2019 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про вирішення питання щодо вилучення із числа службового житла, жиле приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та на засіданні житлової клмісії військової частини НОМЕР_1 протоколом №2 від 04.03.2019 прийнято рішення про надання згоди для зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (однокімнатна) в якій мешкає ОСОБА_1 , складом родини – дві особи. з подальшим зняттям з квартирного обліку (а.с. 18-19).
Рішенням житлової комісії А 0501 (витяг з протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 2 від 04.03.2019) та наказом командира військової частини  НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 № 428 від 05.03.2019 надано згоду для зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19, 20).
17.04.2019 на адресу начальника КЕВ м. Харкова ТВО заступника голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 направлено документи щодо зняття статусу «службове» з житлового приміщення в якому проживає ОСОБА_1 (а.с. 21).
Листом від 04.12.2019 за № 7317 ОСОБА_1 було повідомлено, що на виконання усного розпорядження заступника Міністра оборони України матеріали щодо виключення житлових приміщень з числа службових Головним КЕУ ЗС України не приймаються (а.с.16).
Згідно довідки № 3660 від 06.08.2020, виданої КЕВ м. Харкова, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, у загальній черзі з 09.04.2001 за № 113 та першочерговій черзі з 30.09.2016 року за № 138 (а.с.87).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що він разом зі своєю родиною з двох осіб, постійно мешкає у службовій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
В зазначену квартиру він поселився разом зі своєю дружиною на підставі ордера № 13666 від 14.05.2004, який видано КЄЧ Чугуївського району, у зв`язку з проходженням військової служби. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини з даної квартири знято статус «службова». Також на адресу КЕВ м. Харкова було направлено лист заступником голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 24/жк від 17.04.2019 щодо передачі документів щодо зняття з житла статусу «службове». Позивач має вислугу років понад 24 роки, перебуває на квартирному обліку, однак постійного житла до цього часу не отримав. Мешкає в службовій квартирі, призначеній для тимчасового проживання, а її службовий статус обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством його житлових прав. Позивач звертався до КЕВ м. Харкова з приводу вирішення даного питання. але відповідач відмовив йому, посилаючись на усне розпорядження Міністра оборони України, яке забороняє приймати ГКЕУ Збройних сил матеріали щодо виключення житлових приміщень з числа службових. 
Вважав, що внаслідок бездіяльності відповідача, він фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло. 
Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Положенням статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України   від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі   20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України   від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
За змістом пунктів 2 - 7 розділу VII Інструкції житлові приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею, але не більше 13,65 квадратних метрів житлової площі на одну особу за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після чого приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Житлові приміщення, які надаються військовослужбовцям для постійного проживання, мають відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.  За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків). Затверджений Список є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом, а не Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова.
Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподаючи відповідне клопотання, квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, виходячи з того, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу 24 роки, перебуває на квартирному обліку у Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 09.04.2001 року, та першочерговій (УБД (АТО)) з 30.09.2016 року, тому має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції вірно виходив із того, що КЕВ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність КЕВ м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним військовослужбовця для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від  12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 12 жовтня 2020 року, від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, від 16 червня 2021 року у справі № 636/5008/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання відповідача на недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових, - не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.
"Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями" передбачає виключення квартири з числа службових за умови перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку на квартирному обліку в ЗСУ і відповідність займаного житла нормам законодавства, а не згідно настання черги на отримання житла.
Доводи апеляційної скарги КЕВ м. Харкова, що суд першої інстанції не застосував практику Верховного Суду з вирішення аналогічних питань, зокрема, позицію, викладену у постанові від 21 вересня 2020 року по справі № 953/18314/19, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана справа не є аналогічною, адже у ній заявлено інші вимоги, а саме позивач просила суд зобов`язати КЕВ м. Харкова здійснити відповідне клопотання перед виконавчим комітетом Харківської міської ради за встановленим порядком для виключення квартири з числа службової для забезпечення позивача та її дочки постійним житлом; підготувати список, на підставі отриманих документів, надання житлової площі для постійного проживання, який затверджується Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями; подати до виконавчого комітету Харківської міської ради відповідні документи для видачі їй ордеру на постійну житлову площу квартири.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
       Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                 Н.П. Пилипчук

       О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення складено 12 листопада 2021 року.