Постанова                           
Іменем України
 
06 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 357/7036/19
провадження № 61-5448св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 , 
треті особи: Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, державний нотаріус Васильківської міської нотаріальної контори Київської області Хоменко Сергій Анатолійович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, державний нотаріус Васильківської міської нотаріальної контори Київської області Хоменко Сергій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
 
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2019 року у складі судді Ярмоли О. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Мостової Г.І., Сушко Л. П., Сліпченка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис від 20 лютого 2018 року серії ННА № 386476, зареєстрований в реєстрі № 1-186, вчинений державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Хоменко С. А., щодо стягнення з ОСОБА_1 невідшкодовану суму завданих збитків у розмірі 413 948,00 грн таким, що не підлягає виконанню.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що перебуваючи на службі, у Військовій частині НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ) він здійснював охорону авіаційної техніки. У 2016 році було виявлено недостачу авіаційної техніки,                   а військова прокуратура Білоцерківського гарнізону 11 березня 2016 року внесла до ЄРДР відомості за № 42016110360000023 за фактом викрадення невстановленими військовими службовими особами військового майна, за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 410 КК України.
 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року № 382 ад його було притягнуто до матеріальної відповідальності за заподіяння державі шкоди                           в розмірі 451 629,96 грн за неналежне виконання службових обов`язків з охорони матеріальних засобів. На підставі цього наказу почалося відрахування з його заробітної плати.
 
Згодом наказ від 03 червня 2016 року № 382 ад він оскаржив в судовому порядку.
 
31 грудня 2017 року він був звільнений зі служби, виключений із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 і всіх видів забезпечення.
 
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04 січня 2018 року № 07 ад «Про порядок стягнення із старшого лейтенанта ОСОБА_1 суми невідшкодованих збитків, завданих державі», державним нотаріусом Васильківської міської нотаріальної контори Хоменко С. А. було видано виконавчий напис від 20 лютого 2018 року серії ННА № 386476 за яким з березня 2018 року розпочалося стягнення              з нього невідшкодованих збитків у розмірі 413 948,00 грн.
 
Вважає цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки на час його винесення існував спір щодо суми заборгованості, тривало кримінальне розслідування за фактом недостачі, його не було повідомлено про винесення цього виконавчого напису. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 24 грудня                   2019 року позов задовольнив. Визнав виконавчий напис від 20 лютого 2018 року серії ННА № 386476, зареєстрований в реєстрі № 1-186, вчинений державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Хоменко С. А., щодо стягнення з ОСОБА_1 невідшкодованої суми завданих збитків у розмірі 413 948,00 грн таким, що не підлягає виконанню. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки: нотаріус не перевірив час (період) виникнення відповідальності боржника, ВЧ НОМЕР_1 не подала нотаріусу і не зазначила про існування наказу від 03 червня 2016 року № 382 ад, за яким фактично, було розпочато стягнення з позивача суми збитків; матеріали, які були подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису не містять доказів про обізнаність боржника         з наказом від 04 січня 2018 року № 07 ад «Про порядок стягнення із старшого лейтенанта ОСОБА_1 суми невідшкодованих збитків, завданих державі», та про існуючу заборгованість; ВЧ НОМЕР_1 не повідомила нотаріуса про порушене кримінальне провадження; для вчинення виконавчого напису відповідач надав саме наказ від 04 січня 2018 року № 07 ад, а не наказ від 03 червня 2016 року             № 382 ад, за яким виникла відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідач при зверненні за виконавчим написом, надав нотаріусу витяг з «Книги грошових стягнень і нарахувань», з якої відомо, що ВЧ НОМЕР_1 здійснювала вже утримання коштів з позивача у 2017 році. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір щодо існування заборгованості підтверджується тим, що на час винесення оскаржуваного виконавчого напису було порушене кримінальне провадження за фактом викрадення невстановленими військовими службовими особами військового майна, позивачем оскаржено в судовому порядку наказ        від 03 червня 2016 року № 382 ад, за яким виникла його майнова відповідальність. Крім того, ОСОБА_1 не повідомлявся про заборгованість і про прийняття наказу від 04 січня 2018 року № 07 ад про стягнення з нього суми невідшкодованих збитків, який став підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Київський апеляційний суд постановою від 15 лютого 2021 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2019 року змінив в частині правового обґрунтування задоволення позову, виклавши його       в редакції мотивувальної частини постанови. В іншій частині рішення суду залишив без змін.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновок суду першої інстанції про те, що нотаріусом не було перевірено час (період) виникнення відповідальності боржника, є помилковим, оскільки для одержання виконавчого напису ВЧ НОМЕР_1 подані необхідні документи, які підтверджують наявність заборгованості притягненого до матеріальної відповідальності та звільненого          із служби військовослужбовця. При вчиненні виконавчого напису у державного нотаріуса не було обов`язку перевіряти обізнаність боржника про винесення командиром військової частини наказу від 04 січня 2018 року № 07 ад «Про порядок стягнення з старшого лейтенанта ОСОБА_1 суми невідшкодованих збитків, завданих державі», а також повідомляти боржника про вчинення виконавчого напису від 20 лютого 2018 року. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
 
Водночас суд дійшов висновку, що під час звернення у січні 2018 року до державного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису існував судовий спір щодо неправомірності вимог ВЧ НОМЕР_1 про стягнення з позивача шкоди, заподіяної державі, оскільки у провадженні Київського окружного адміністративного суду знаходилася адміністративна справа № 810/3318/18,              у якій ОСОБА_1 , зокрема просив визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року № 382 ад. Встановивши, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису                          від 20 лютого 2018 року зазначена відповідачем заборгованість не була безспірною, апеляційний суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому виконавчий напис нотаріуса підлягав визнанню таким, що не підлягає виконанню саме з цих правових підстав.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У березні 2021 року ВЧ НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, або справу направити на новий розгляд.
 
Підставою касаційного оскарження вказувала відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що виконавчий напис на стягнення коштів із ОСОБА_1 , оформлювався командиром ВЧ НОМЕР_1            в порядок та спосіб, передбачений вимогами чинного законодавства, у зв`язку         з чим не має жодних підстав визнавати його не дійсним і таким, що не підлягає виконанню. Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не зробили посилання на висновок Верховного Суду щодо застосування норми права                                у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду, або підстави відступлення від такого висновку.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
01 липня 2021 року справа № 357/7036/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що 14 квітня 2011 року між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України за військовою посадою старший авіаційний технік інженерно-авіаційної служби авіаційної ескадрильї ВЧ НОМЕР_1 .
 
Згідно з наказом ВЧ НОМЕР_1 від 04 січня 2011 року № 1 (по стройовій частині) старший лейтенант ОСОБА_1 вважається таким, що з 04 січня 2011 року приступив до виконання обов`язків за посадою старшого техніка інженерно-авіаційної служби 2 авіаційної ескадрильї ВОС – 4610034.
 
На цій посаді старший лейтенант ОСОБА_1 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1                      з 04 січня 2011 року до 31 грудня 2017 року, та був звільнений з посади згідно                               з наказом командира Повітряного командування «Центр» – заступника Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 21 грудня 2017 року                 № 90 (по особовому складу) та виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 згідно з наказом командира від 30 грудня 2017 року № 249 (по стройовій частині).
 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року № 382 ад ОСОБА_1 притягнено до майнової відповідальності за заподіяння ним державі шкоди                 у розмірі 451 629,96 грн у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків з охорони матеріальних засобів на літаках СУ, які зберігаються на аеродромі «Гайок» у місті Біла Церква.
 
11 березня 2016 року військова прокуратура Білоцерківського гарнізону внесла до ЄРДР за № 42016110360000023 інформацію за фактом викрадення невстановленими військовими службовими особами військового майна — матеріальних засобів на літаках СУ, які зберігаються на аеродромі «Гайок» у місті Біла Церква, за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 410 КК України.
 
З листа Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону від 09 квітня 2019 року № 2-1707вих19 відомо, що у зазначеному кримінальному провадженні              ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допитувалися як свідки, оскільки їм могли бути відомі обставини, які підлягають доказуванню під час кримінального провадження. У кримінальному провадженні зазначеним особам повідомлення про підозру не вручалися, досудове розслідування дотепер триває.
 
Доказів про завершення кримінального провадження чи оголошення підозри на час ухвалення судових рішень у зазначеному кримінальному провадженні суду не надано.
 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 04 січня 2018 року № 07 ад із старшого лейтенанта ОСОБА_1 стягнуто невідшкодовану заподіяну ним шкоду, відповідно до статті 32 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі – Положення), яке втратило чинність 03 жовтня 2019 року, шляхом здійснення виконавчого напису.
 
Для вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 невідшкодованої суми, завданих збитків у розмірі 413 948,00 грн, ВЧ НОМЕР_1 подала державному нотаріусу Васильківської міської нотаріальної контори Київської області Хоменку С. А. такі документи: заяву про вчинення виконавчого напису       від 26 січня 2018 року № 77; довідку про суму заборгованості, що підлягає стягненню, від 26 січня 2018 року № 76; витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 «Про порядок стягнення з старшого лейтенанта ОСОБА_1 суми невідшкодованих збитків, завданих державі» від 04 січня 2018 року № 07 ад; витяг з «Книги обліку стягнень та нарахувань ВЧ НОМЕР_1 », що стосується старшого лейтенанта ОСОБА_1 .
 
Зі змісту оспорюваного виконавчого напису видно, що державний нотаріус вчинив цей виконавчий напис на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04 січня          2018 року № 07 ад.
 
06 березня 2018 року державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 20 лютого 2018 року серії ННА № 386476, виданого державним нотаріусом Васильківської міської нотаріальної контори Київської області Хоменком С. А.
 
Також апеляційний суд встановив, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду знаходилася адміністративна справа № 810/3318/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до    ВЧ НОМЕР_1 , ВЧ НОМЕР_2 , ВЧ НОМЕР_3 , зокрема, про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року              № 382 ад, стягнення з ВЧ НОМЕР_1 , в тому числі, на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати у розмірі 31 795,96 грн, про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 810/3318/18, серед іншого, визнано протиправними та скасовано пункти 2 та 3 наказу командира ВЧ НОМЕР_1                                   від 03 червня 2016 року № 382 ад «Про результати розслідування».
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року касаційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада                    2020 року повернуто заявнику.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права            в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Пунктами 1, 4 Положення, чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовослужбовців, винних                                 у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
 
Відповідно до пункту 32 вказаного Положення на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців                                        і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, у 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.
 
Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок).
 
Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
 
Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
 
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника – фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
 
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України                     від 29 червня 1999 року  № 1172 (далі – Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
 
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
 
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає                 в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло                      в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
 
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
 
Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
 
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком                                   є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
 
З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
 
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
 
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін              у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
 
Суди встановили, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року                         № 382 ад «Про результати розслідування» ОСОБА_1 притягнено до майнової відповідальності за заподіяння ним державі шкоди у розмірі                                    451 629,96 грн у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків з охорони матеріальних засобів на літаках СУ, які зберігаються на аеродромі «Гайок» у місті Біла Церква (пункти 2 та 3 наказу).
 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 810/3318/18, серед іншого, визнано протиправними та скасовано пункти 2 та 3 наказу командира ВЧ НОМЕР_1                                    від 03 червня 2016 року № 382 ад «Про результати розслідування».
 
Установивши, що існував судовий спір про визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03 червня 2016 року № 382 ад «Про результати розслідування», за наслідками розгляду якого скасовано пункти 2 та 3 цього наказу, зокрема, про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, за шкоду заподіяну державі, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки запропонована до стягнення за виконавчим написом сума заборгованості не може вважатися безспірною.
 
Зазначених висновків суду доводи касаційної скарги не спростовують.
 
В оцінці спірних правовідносин Верховний Суд також враховує такі обставини.
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що 11 березня 2016 року військова прокуратура Білоцерківського гарнізону внесла до ЄРДР за № 42016110360000023 інформацію за фактом викрадення невстановленими військовими службовими особами військового майна — матеріальних засобів на літаках СУ, які зберігаються на аеродромі «Гайок» у місті Біла Церква, за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 410 КК України. 
 
Доказів про завершення кримінального провадження чи оголошення підозри на час ухвалення судових рішень у зазначеному кримінальному провадженні суду не надано.
 
Оскільки на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, військова прокуратура розслідувала злочин щодо збитків, які завдані державі на суму, на яку, зокрема, вчинений спірний виконавчий напис, тому така заборгованість не може вважатися безспірною й із зазначених підстав.
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій забезпечивши передбачену законом процедуру судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, та встановивши, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, дійшли обґрунтованого висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі               № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів                               є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77–80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів                   у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції (у незміненій частині) та апеляційного суду відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2019 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| М. Ю. Тітов