Постанова 
Іменем України
 
23 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 552/148/14
провадження № 61-6757св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Піддубний Вадим Владиславович, 
боржник - ОСОБА_2 ,
заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Піддубного Вадима Владиславовича про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, боржник - ОСОБА_2 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави                                від 01 лютого 2021 року у складі судді Самсонової О. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст скарги
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати незаконними дії Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції               (м. Суми) (далі - Полтавський РВ ДВС) щодо відмови в призначенні рецензування звіту про оцінку майна від 13 жовтня 2020 року № 803 виконаного Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» (далі - ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи»); зобов`язати старшого державного виконавця Полтавського РВ ДВС Піддубного В. В. чи іншого державного виконавця, який буде вести виконавче провадження № 48566257, призначити рецензування звіту про оцінку майна від 13 жовтня 2020 року № 803, виконаного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», за рахунок боржника.
 
Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням Київського районного суду міста Полтави від 13 травня 2014 року у справі            № 552/148/14-ц з неї та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 00559/RР у розмірі 1 405 499,20 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
На підставі виконавчого листа, виданого за цим судовим рішенням, відкрито виконавче провадження № 48566257. 13 листопада 2020 року вона отримала від державного виконавця повідомлення, в якому зазначалося, що 26 жовтня        2020 року до відділу ДВС надійшов висновок експертизи ПП Центр незалежної оцінки та експертизи про вартість її будинку з господарськими будівлями               і спорудами загальною площею 267,5 кв. м, земельної ділянки площею 0,1400 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з висновком вартість будинку становить 1 994 300,00 грн, а земельної ділянки -                               172 500,00 грн. У зв`язку із запереченням проти результатів оцінки 16 листопада 2020 року її представник подав до Полтавського РВ ДВС заяву про призначення рецензування та заперечень проти результатів оцінки, проведеної ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» 13 жовтня 2020 року.
 
З відповіді, отриманої її представником 30 грудня 2020 року, видно, що рецензування звіту не призначалося, тобто в призначенні рецензування відмовлено. 
 
Вважає такі дії державного виконавця незаконними. У зв`язку з цим просила скаргу задовольнити.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Київський районний суд міста Полтави ухвалою від 01 лютого 2021 року                     в задоволенні скарги відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що станом на час виготовлення звіту ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 13 жовтня 2020 року законодавством не передбачено рецензування звіту про оцінку майна у разі незгоди сторони виконавчого провадження з його результатами.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Полтавський апеляційний суд постановою від 29 березня 2021 року ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 01 лютого 2021 року залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що суд дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 , оскільки звертаючись до районного суду зі скаргою на дії державного виконавця просила визнати незаконними дії Полтавського РВ ДВС щодо відмови в призначенні рецензування звіту про оцінку майна від 13 жовтня 2020 року № 803, виконаного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи».
 
Призначення рецензування звіту в разі незгоди сторони виконавчого провадження з результатами оцінки передбачалось частиною четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV де було зазначено, що в разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Водночас редакція вказаної статті діяла до 05 жовтня 2016 року.
 
Отже, на час виготовлення звіту від 13 жовтня 2020 року рецензування звіту про оцінку майна у разі незгоди сторони виконавчого провадження з його результатами передбачено не було.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 01 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі. 
 
Підставою касаційного оскарження вказували те, що суд апеляційної інстанції                в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня                    2019 року у справі № 308/12150/16-ц, від 20 березня 20219 року у справі                          № 821/197/18/4440/16 та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року                 у справі № 755/1875/18, від 03 липня 2018 року у справі № 711/650/13-ц,                    від 30 липня 2018 року у справі № 23/100-12.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що згідно зі звітом про оцінку від 27 серпня 2020 року, виконаним на замовлення ОСОБА_1 , вартість житлового будинку становить - 4 428 600,00 грн, а земельної ділянки - 167 300,00 грн, а у звіті ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи»                    від 13 жовтня 2020 року № 803, виконаному в межах виконавчого провадження,  вартість житлового будинку становить - 1 994 300,00 грн, а земельної ділянки - 172 500,00 грн. 
 
Суб`єкт оціночної діяльності при складанні звіту від 1З жовтня 2020 року № 803 застосував порівняльний підхід та інформацію про об`єкт нерухомості виходячи                   з аналізу пропозицій нерухомості з відомостей ріелторських фірм, з інтернет-мережі різної за класом житлової нерухомості, її розташування, конфігурації, облаштування та інших чинників, а тому вони не є релевантними для визначення початкової вартості нерухомого майна з метою його реалізації.
 
Ураховуючи наведене, є підстави вважати звіт оцінки майна від 1З жовтня       2020 року № 803 необґрунтованим та необ`єктивним, а якість оцінки - сумнівною, оскільки вартість майна експертом свідомо занижена. З метою недопущення реалізації іпотечного майна за заниженою вартістю, що може завдати істотних збитків стягувачу у вигляді недоотриманого доходу, а боржнику - передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості ціною, необхідно призначити та провести рецензування звіту про оцінку майна.
 
Саме шляхом призначення рецензування звіту оцінки майна від 13 жовтня            2020 року № 803 державним виконавцем або судом можливо підтвердити ці припущення, щодо його достовірності, об`єктивності та обґрунтованості або, навпаки, - спростувати.
 
Водночас суди обох інстанцій безпідставно не застосували під час розгляду скарги на дії державного виконавця правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, які зроблені після прийняття та набрання чинності Законом України                              від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) і є обов`язковими для застосування судами під час розгляду подібних категорій справ.
 
У травні 2021 року Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними                                          і обґрунтованими. Доводи, наведені в касаційній скарзі, не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують доведені обставини і не обґрунтовують порушення судами норм процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
28 травня 2021 року справа № 552/148/14-ц надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Київського районного суду міста Полтави від 13 травня 2014 року у справі № 552/148/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 00559/RP         у розмірі 1 405 499,20 грн.
 
На виконанні у Полтавському РВ ДВС перебуває виконавче провадження              № 48566257, яке відкрите 28 серпня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Полтавського районного управління юстиції за виконавчим листом № 552/148/14-ц, виданим Київським районним судом міста Полтави           19 вересня 2014 року.
 
13 жовтня 2020 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» виготовило висновок про вартість будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 267,5 кв. м, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1400 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Згідно із зазначеним звітом вартість будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 1 994 300,00 грн без ПДВ, вартість земельної ділянки -      172 500,00 грн без ПДВ, вартість об`єкта оцінки - 2 166 800,00 грн без ПДВ.
 
16 листопада 2020 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Назаренко О. Й. звернувся до Полтавського РВ ДВС із заявою про призначення рецензування, у якій просив призначити рецензування звіту про оцінку майна         від 13 жовтня 2020 року № 803, виконаного ПП «Центр незалежної оціни та експертизи», витрати пов`язані з рецензуванням звіту, покласти на боржника.
 
Полтавський РВ ДВС роз`яснив заявнику право та порядок оскарження звіту про оцінку в разі незгоди з її результатом.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Звернувшись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Полтавського РВ ДВС,  ОСОБА_1 посилалася на те, що виконавець безпідставно відмовив                    у задоволенні її заяви про призначення рецензування звіту про оцінку майна          від 13 жовтня 2020 року, виконаного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи».
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
 
Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 57 Закону № 1404-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку                   в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
 
Тобто частина п`ята статті 57 Закону № 1404-VIII надає учаснику виконавчого провадження право на оскарження оцінки майна як процесуальної дії державного виконавця.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) та від 12 червня                       2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) викладено правовий висновок про те, що визначення вартості майна боржника                               є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі                 № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) дійшла висновку про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.
 
Згідно з частиною першою, третьою статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість                      у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
 
Водночас Закон № 1404-VIII, на відміну від Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», не містить обов`язку державного виконавця або відповідного відділу ДВС здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги. 
 
У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, оскільки вони в сукупності зводяться до неправильного розуміння заявником вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Враховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для її скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 01 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко   	
 	М. Ю. Тітов