ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2021 року м. Херсон

справа № 650/898/21 
провадження № 22-ц/819/1702/21 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Кузнєцової О.А.,	
суддів:	Кутурланової О.В.,	
  	Майданіка В.В.,	
секретар	Юськів І.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Хомик І.І. від 20 липня 2021 року у справі за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Борозенської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог зазначав, що 18 квітня 2019 року між Борозенською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області (далі - Сільська рада) та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, загальною площею 31,8000 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства. 03 червня 2019 року голова фермерського господарства Йосипенко І.В. та члени фермерського господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_4 здійснили державну реєстрацію ФГ «Йосипенко І.В.». 17 вересня 2019 року, з метоюю реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, позивачі звернулися з заявами до Сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності та передачі земельної ділянки їм у власність, як членам фермерського господарства. 18 жовтня 2019 року Сільська рада прийняла рішення №1016 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності в розмірі земельної частки (паю), як членам ФГ « ОСОБА_3 ». Підставою відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою стало те, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді ОСОБА_3 . Вважаючи відмову Сільської ради у наданні позивачам дозволу на виготовлення проекту землеустрою незаконною та такою, що не відповідає нормам Закону України «Про фермерське господарство» та Земельного кодексу України, представник позивачів просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Сільської ради №1016 від 18 жовтня 2019 року та зобов`язати Сільську раду надати позивачам дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності в розмірі земельної частки (паю), як членам ФГ «Йосипенко І.В.» на території Сільської ради.
Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 липня 2021 року відмовлено у відкриття провадження за зазначеним позовом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє від імені  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність ухвали суду та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Закрема апелянт зазначає, що у даній справі суть позовних вимог зводиться до оскарження рішення органу місцевого самоврядування, яким позивачам відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, чим, на думку позивачів, порушено їхнє право на безоплатну приватизацію раніше наданої у користування земельної ділянки. Тобто між сторонами у справі існує спір про право, тобто приватноправовий спір, який підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду і вважає його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підтверджується матеріалами справи.   
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Відповідно до ст.2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1 ч.1 ст. 3 КАС України).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
У справі, яка розглядається, позивачі звернулися до суду з позовом до органу місцевого самоврядування про визнання незаконним та скасування рішення Сільської ради №1016 від 18 жовтня 2019 року та зобов`язання Сільську раду надати позивачам дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності в розмірі земельної частки (паю), як членам Фермерського господарства «Йосипенко І.В.» на території Сільської ради. При цьому позивачі зазначають, що земельна ділянка, на яку вони просять видати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення, про що Сільською радою їм було відмовлено, раніше була надана в оренду позивачу ОСОБА_3 з метою створення фермерського господарства, після чого головою та членами фермерського господарства, які є позивачами по справі, здійснено реєстрацію ФГ «Йосипенко І.В.» у встановленому законом порядку.
Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:
- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;
- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висловлювала правовий висновок про те, що визначення юрисдикції спору про оскаржене рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту залежить від встановлення факту реалізації рішень суб`єкта владних повноважень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності
Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц (провадження № 14-5зц18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №536/158/16-ц (провадження № 14-426цс18) та від 27 березня 2019 року № 350/1268/15-а (провадження № 14-1347апп18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 617/1315/15-ц (провадження № 14-219цс18) міститься висновок про те, що: «на стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Тому допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі.
… рішення про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права. Отже, для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту важливим є не лише участь у відповідних правовідносинах суб`єкта владних повноважень, а й встановлення факту реалізації його рішень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї. Якщо на момент звернення до суду з позовом така реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду».
Так, нормами чинного законодавства передбачено, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття речового права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Відтак - правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.
 Предметом позову у даній справі є рішення сільської ради про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності у власність. При його прийнятті відповідач був суб`єктом владних повноважень та здійснював владні управлінські функції.
 Таким чином відмова позивачам у наданні дозволу на розроблення проєкту із землеустрою за відсутності у позивачів або у інших осіб речового права на земельну ділянку, не є порушенням їх цивільного права, отже, спір не має ознак приватноправового, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Отже, враховуючи суть спірних правовідносин, а також суб`єктний склад сторін у справі,  суд  першої  інстанції  дійшов вірного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі та неможливості розгляду цього спору в порядку  цивільного  судочинства. 
 Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного постановлення ухвали, а лише зводяться до власного тлумачення апелянтом норм чинного законодавства, що регулюють співрні правовідносини. Посилання апелянта на те, що було порушено право позивачів на безоплатну приватизацію раніше наданої у користування земельної ділянки колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки із матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин речового права або спору щодо такого права у позивачів або інших осіб на зазначену земельну ділянку не існувало, і позивачі не заявляють вимог, пов`язаних з визнанням за ними права власності на земельну ділянку, та/або оспорюванням такого права інших осіб.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає вимогам ЦПК України і підстави для її скасування або зміни відсутні, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК України  суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє від імені  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 липня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 01 листопада 2021 року.

Головуючий                      О.А.Кузнєцова  

Судді:                                                              О.В.Кутурланова

                         В.В.Майданік