П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4469/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
13 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Державного реєстратора Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач у серпні 2020 року звернулась із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду  в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.07.2020 № 2374/5 "Про задоволення скарги" в частині анулювання доступу державному реєстратору Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1  до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити державному реєстратору Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.07.2020 № 2374/5 "Про задоволення скарги" в частині анулювання доступу державному реєстратору Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Зобов`язано Міністерство юстиції України поновити державному реєстратору Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В частині скасування наказу Міністерства юстиції України від 10.07.2020 № 2374/5 "Про задоволення скарги", у повному обсязі - відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оцінка порушень, допущених державним реєстратором під час вчинення ним реєстраційних дій, не спростовує невмотивованість застосованого до позивача стягнення, не містять відомостей про негативні наслідки, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про порушення принципу пропорційності.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивачем не дотримано черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних Державного реєстру прав, оскільки на момент реєстрації були наявні вже зареєстровані заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій датовані 02.03.2020, що вказує на не транспарентність та не легальність державної реєстрації.
Таким чином, державний реєстратор ОСОБА_1 відповідно до 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" повинна була відмовити в державній реєстрації, у зв`язку з тим, що подані документи  не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 04.11.2021.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
21.05.2013 між ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" (кредитор) та ТОВ "Остер" (позичальник) укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/Р7-01-04/401 та в подальшому сторонами укладено іпотечні договори від 21.05.2013 № 1388 та від 17.06.2013 № 1607.
З підстав неналежного виконання ТОВ "Остер" зобов`язань за вказаними договорами, 29.12.2018 ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" на виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" направило на адресу ТОВ "Остер" вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості.
Дана вимога отримана ТОВ "Остер" 01.01.2019 про, що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до договору від 21.02.2020 року № 573 про відступлення вимоги, ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" відступило ТОВ "ФК Єврокредит" право вимоги за іпотечними договорами від 21.05.2013 № 1388 та від 17.06.2013 № 1607 "Про відступлення права вимоги" належним чином повідомлено ТОВ "Остер".
З підстав чого ТОВ "ФК Єврокредит" звернулось до Державного реєстратора Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для реєстрації права власності за іпотечними договорами від 21.05.2013 № 1388, від 17.06.2013 № 1607.
11.03.2020 Державним реєстратором Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1 прийнято рішення №№ 51557745, 51558430, 51559029, 51559420 та зареєстровано право власності за ТОВ "ФК Єврокредит", а саме: нежитлову будівлю та магазин; земельні ділянки; цілісний майновий комплекс.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями державним реєстратором ТОВ "Остер" 12.05.2020, звернулось на адресу Міністерства юстиції України зі скаргою.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень  врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон).
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону  до повноважень Міністерства юстиції України належить розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішення, передбачених цим Законом.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно визначений статтею 37 Закону.  Відповідно до положень ч. 1, 2, 9 ст. 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Міністерство юстиції України розглядає скарги:
1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);
2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.
Відповідно до ч.3 ст.37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.
За змістом ч.5 ст.37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.
Згідно з ч.6 ст.37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:
1) відмову у задоволенні скарги;
2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.   Рішення, передбачені підпунктами "а", "і" "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.
Відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:
1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;
2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;
3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;
4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;
5) є рішення цього органу з того самого питання;
6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;
7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;
8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;
9)  розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;
10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.
Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25 грудня 2015 року затверджений Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок №1128), пунктом 2 якого визначено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (комісія)
Відповідно до п.4, 5 Порядку №1128 розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України Про звернення громадян.
Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.
Пунктом 6 Порядку №1128 встановлено, що якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Мін`юст  приймає не пізніше десяти робочих днів з дня її реєстрації рішення про відмову в задоволенні такої скарги із зазначенням мотивів такої відмови. Рішення про відмову у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації з підстави оформлення її без дотримання вимог, визначених законом, не позбавляє скаржника права на повторне звернення з такою скаргою в межах визначеного законом строку.
Відповідно до вимог пунктів 10, 11 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.
Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:
1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);
2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону № 1952-IV Міністерство юстиції України відмовляє у задоволенні скарги, якщо на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулась державна реєстрація права власності за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується.
Так, згідно матеріалів справи у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що державний реєстратор ОСОБА_1 одним із засобів зв`язку повідомлялась про час та місце розгляду такої скарги, та докази надання або направлення позивачу у строк копії скарги і доданих до неї документів. Не надано таких доказів як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції.
Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 09.03.2021 у справі №910/11359/19, від 25.02.2021 у справі №910/16497/19, від 03.11.2021 по справі № 1.380.2019.001596 та від 10.11.2021 у справі № 910/9855/20 неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи. Якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги. Ці обставини повинні з`ясовуватися до початку розгляду скарги секретарем комісії відповідно до пункту 3 розділу III Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 № 37/5.
Зважаючи на те, що відповідач не повідомив позивача - ОСОБА_1 як зацікавлену особу про розгляд скарги ТОВ "Остер", яка її стосується, чим позбавив позивача права на участь у розгляді скарги та можливості заперечити проти вимог скарги, що свідчить про порушення суб`єктом розгляду скарг вимог Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 щодо належного розгляду скарги та є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що державним реєстратором ОСОБА_1 під час прийняття нею рішень в порушення пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно  та їх обтяжень № 1127, не надано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про порушення зобов`язання, оскільки відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а накладна, яка прикріплена до вимоги датована 10.03.2020  днем державної реєстрації права власності об`єктів нерухомого майна; також державним реєстратором не було дотримано черговості розгляду заяв зареєстрованих у базі даних Державного реєстру прав, оскільки на момент реєстрації були наявні зареєстровані заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій, які датовані 02.03.2020, що вказує на транспарентність та не легальність державної реєстрації, то колегія суддів зазначає таке.
Частиною 3 ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; - відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; - відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; - перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Згідно ст. 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 затверджено "Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Порядок), п. 1 якого визначено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до п. 61  Порядку (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або
засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або
засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або
засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);
3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;
4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Таким чином, законодавством визначено вичерпний перелік документів, за наявності яких державний реєстратор може вчинити реєстраційну дію щодо реєстрації права власності на підставі договору іпотеки (що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та який (перелік) жодним чином не підлягає розширенню, а тому позивачем не порушено приписів вищезазначеного  Порядку.
Щодо відсутності факту завершення 30-денного строку отримання письмової вимоги, а також відмітки про отримання поштового відправлення на доданому до заяви рекомендованому повідомленні, що на думку відповідача не давало змоги реєстратору встановити направлення іпотекодержателем вимоги іпотекодавцю, боржнику, та її отримання ним, колегія суддів зазначає таке.
Згідно п.п. 2 п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, порядок та процедура звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку встановлюються за власним волевиявленням сторонами договору іпотеки і здійснюється у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому іпотечному договорі, який підписується сторонами.
Пунктом 9.4 "Вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості", визначено, що відповідно до іпотечних договорів звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Це застереження є підставою для реєстрації права власності на Іпотекодержателя на предмет іпотеки.
Однак, направлення іпотекодержателем іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень є наданням боржнику можливості самостійного відновлення виконання договірних зобов`язань. Тому, не повідомлення боржника порушує його право на відновлення самостійного виконання зобов`язань за іпотечним договором.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що 21.05.2013 між ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" (кредитор) та ТОВ "Остер" (позичальник) укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/Р7-01-04/401 та в подальшому сторонами укладено іпотечні договори від 21.05.2013 № 1388 та від 17.06.2013 № 1607.
ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" 29.12.2018 з огляду на неналежне виконання ТОВ "Остер" зобов`язань за вказаними договорами,   на виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" направило на адресу ТОВ "Остер" вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості.
Дана вимога отримана ТОВ "Остер" 01.01.2019, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до договору від 21.02.2020 № 573 про відступлення вимоги ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" відступило ТОВ "ФК Єврокредит" право вимоги за іпотечними договорами від 21.05.2013 № 1388 та від 17.06.20136  № 1607. Про відступлення права вимоги належним чином повідомлено ТОВ "Остер".
З підстав чого ТОВ "ФК Єврокредит" звернулось до Державного реєстратора Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для реєстрації права власності за іпотечними договорами від 21.05.2013 № 1388, від 17.06.2013 № 1607.
Державним реєстратором Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_1 11.03.2020 прийнято рішення №№ 51557745, 51558430, 51559029, 51559420 та зареєстровано право власності за ТОВ "ФК Єврокредит", а саме: нежитлову будівлю та магазин; земельні ділянки; цілісний майновий комплекс.
Отже, ТОВ "Остер" ще 01.01.2019 належним чином, повідомлене про вимогу надіслану ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" на виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про усунення порушень кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредитної заборгованості.
Крім того, ТОВ "Остер" повідомлений, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Копію повідомлення ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" подано для реєстрації прав на об`єкти іпотеки, що в свою чергу свідчить про дотримання вимог п. 61 Порядку № 1127 та, як наслідок про не обгрунтованність висновків прийнятих Міністерством юстиції України в наказі від 10.07.2020  у цій частині рішення.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що боржником в передбачений строк вимога іпотекодержателя виконана не була, відтак вона виконана шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а тому апеляційна скарга у цій частині є безпідставною.
Щодо порушення на думку скаржника  черговості  розгляду скарг, суд апеляційної інстанції, то такі також є надуманими з огляду на таке.
Частиною  2 ст. 10 Закону № 1952-IV передбачено, що перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Згідно із частинами 3, 4 статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в порядку встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв та перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 12 Порядку № 1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.
Пунктом 13 вищевказаного Порядку визначено, що у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність раніше зареєстрованих інших заяв на це саме майно, ніж заява, що ним розглядається, державний реєстратор невідкладно приймає рішення про розгляд заяви після прийняття рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за результатом розгляду заяви, яка зареєстрована в базі даних заяв раніше. Черговість розгляду заяв застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав. У разі коли заявник за власним бажанням отримує рішення державного реєстратора щодо черговості розгляду заяви у паперовій формі особисто, державний реєстратор, уповноважена особа відповідно до пункту 9 цього Порядку встановлює особу заявника та перевіряє обсяг його повноважень.
Пунктами 10, 12, 13 Порядку № 1141 передбачено, що під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб`єкта цього права; інші речові права та суб`єкта цих прав; іпотеку та суб`єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав.
Під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме майно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних про реєстрацій заяв і запитів.
Отже державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень являє собою певну, визначену Законом, послідовність дій державного реєстратора прав, або стадій, які змінюють одна одну, спрямованих на підтвердження державою, в особі державного реєстратора прав, юридичних фактів виникнення, припинення, переходу речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Натомість зазначений порядок під час розгляду заяви від 02.03.2021 державним реєстратором дотримано не було, оскільки за результатом виявлення такої заяви реєстратором невідкладно мало бути прийняте рішення про розгляд заяви після прийняття рішення щодо державної реєстрації прав.  Що в свою чергу свідчить про порушення порядку розгляду заяв.
Водночас дії державного реєстратора оскаржено до Міністерства юстиції України, за результатом чого прийнято наказ № 2374/5 від 10.07.2020, яким скасовано рішення прийнятті державним реєстратором від 11.03.2020 та застосовано до державного реєстратора найвищу міру відповідальності, а саме анульовано доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав.
Колегія суддів зазначає, що законодавець наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, зобов`язав контролюючий орган мотивувати таке рішення. 
Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу та обґрунтувати строки його застосування.
Однак, у спірному наказі не зазначено мотиви, за яких державному реєстратору анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не застосовано інший вид відповідальності.
Вказане свідчить про порушення відповідачем принципів обґрунтованості та гласності прийнятого рішення, а також порушено принцип прозорості розгляду скарги, оскільки позивача позбавлено можливості виразити і донести до Міністерство юстиції України свою позицію щодо своїх доводів.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо наявності підстав для застосування до позивача відповідних заходів стягнення у вигляді анулювання доступу державному реєстратору до Державного реєстру прав, оскільки під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції, відповідачем не доведено обґрунтованості, вмотивованості та пропорційності накладення такого стягнення.
Також, матеріали справи свідчать, що при розгляді скарг були досліджені лише документи, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та здійснені відповідні висновки про порушення позивачем вимог законодавства, натомість невикористання відповідачем наявних у нього повноважень на витребування пояснень у позивача вплинуло на висновки Комісії, оскільки, позбавило відповідача можливості повно та всебічно надати оцінку причинам допущених порушень, врахувати відсутність їх можливих негативних наслідків, тощо.
Наведені обставини свідчать про те, що Міністерством юстиції України не вчинено всіх заходів з метою всебічного встановлення обставин наявності порушень чинного законодавства чи їх відсутності з боку позивача, що, також, свідчить про порушення Міністерством юстиції свого обов`язку щодо прийняття вмотивованого рішення.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією ВС у постанові від 28.04.2020 у справі №816/1542/17, від 30.07.2020 у справі № 815/1801/18, від 10.01.2020 у справі №640/1905/19, від 12.12.2019 у справі №440/1246/19.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.