33/804/546/21 
                                                                                221/4255/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року       м. Маріуполь
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 02 вересня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючу вчителем хімії та біології в ШОУ Д65 у м. Донецьку, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень з конфіскацією товарно-матеріальних цінностей.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.,
в с т а н о в и л а:
згідно постанови суду 25 червня 2021 року о 13 годині 15 хвилин ОСОБА_1 перетинаючи лінію розмежування на КПВВ «Новотроїцьке», рухаючись у пішому порядку у напрямку м.Донецьк - м. Київ у ручній поклажі намагалась перенести через лінію розмежування, з тимчасово окупованої території в напрямку контрольованої Україною території, готівкові кошти у сумі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 79605 грн. (сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень, без погодження переміщення цих коштів з представниками координаційного центру відповідно до законодавства, чим порушила вимоги п.2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52 «Про затвердження Переліку і обсягів (вартості/ваги/кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2020 року за №666/34949, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-3 КУпАП.
Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 02 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень з конфіскацією товарно-матеріальних цінностей, а саме грошових коштів у сумі 2900 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 79605 грн.
На зазначену постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, з якої вбачається, що остання просить постанову суду скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-3 КУпАП, щодо неї закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а саме за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що 25.06.2021 року вирушила з окупованого м. Донецька до м. Києва з метою встановити надгробний пам`ятник матері, яка похована в м. Київ. Під час огляду на пункті пропуску вона повідомила перевіряльнику, що провозить готівкові кошти у розмірі 2900 доларів США, що згідно курсу НБУ на цей день становить 79605 грн.
На КПВВ вона дізналася про існування обмежень перевезення готівкових коштів в сумі до 50000 грн. Про такий ліміт раніше їй не було відомо, оскільки вона була впевнена, що може провозити кошти, розмір яких не перевищує 10000 доларів США.
При цьому, вона повідомила старшого уповноваженого з ОВС другого відділу УОЗ зон проведення АТО ГУ ДФС у Донецькій області підполковника ОСОБА_2 , що володіє вказаними коштами правомірно, заробила їх за час роботи вчителем. Мети приховати кошти не мала, а навпаки, хотіла задекларувати їх, тому доброчесно повідомила уповноважену особу про їх існування. 
Проте, підполковник ОСОБА_2 відмовив їй у декларуванні зазначених коштів та склав щодо неї протокол про адміністративне правопорушення.
Вважає, що судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення не звернуто увагу на те, що протокол складений неуповноваженою особою, оскільки чинна редакція ст.255 КУпАП не містить повноважень органів ДФС чи податкової міліції складати протоколи за ст.204-3 КУпАП.
Зауважує, що ч. 1 ст. 204-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, яку наказом Верховного Головнокомандувача ЗСУ «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії РФ на території Донецької та Луганської областей» на день складання протоколу про адміністративне правопорушення завершено. Вважає, що у зв`язку із завершенням проведення антитерористичної операції в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 204-3 КУпАП;
Також вказує на те, що покарання у виді повної конфіскації коштів наклало на неї непропорційний та надмірний тягар., оскільки судом не надано оцінки її майновому стану, не звернуто уваги на розмір та джерело її доходів, рівень витрат, що вказує на передчасність висновків суду про її винуватість.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова судді скасуванню.
Згідно ч.ч.7, 8 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції керується положеннями ч. 1 ст. 7 КУпАП, відповідно до яких ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а також положеннями ст. 9 КУпАП, згідно яких адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказаних вимог діючого національного закону суд першої інстанції не дотримався з огляду на таке.
Як вбачається з змісту протоколу про адміністративне правопорушення №0265 від 25.06.2021 року складеному на КПВВ «Новотроїцьке» оперуповноваженим з ОВС другого відділу УОЗ зон проведення антитерористичної операції ГУ ДФС в Донецькій області підполковником податкової міліції ОСОБА_2 змісту постанови суду першої інстанції 25 червня 2021 року о 13 годині 15 хвилин ОСОБА_1 перетинаючи лінію розмежування на КПВВ «Новотроїцьке», рухаючись у пішому порядку у напрямку м.Донецьк - м. Київ у ручній поклажі намагалась перенести через лінію розмежування, з тимчасово окупованої території в напрямку контрольованої Україною території, готівкові кошти у сумі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 79605 грн. (сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень, без погодження переміщення цих коштів з представниками координаційного центру відповідно до законодавства, чим порушила вимоги п.2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52 «Про затвердження Переліку і обсягів (вартості/ваги/кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2020 року за №666/34949.
Згідно розписки ОСОБА_1 від 25 червня 2021 року встановлено, що вона надала добровільний дозвіл співробітникам правоохоронних органів на огляд своїх особистих речей. Претензій до співробітників правоохоронних органів не має. Розписку написала без будь-якого тиску з боку співробітників правоохоронних органів. (а.с.15,16)
Згідно акту прийому-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання  (додатку до протоколу про адміністративне правопорушення №0265 від 25 червня 2021 року) оперуповноваженим з ОВС другого відділу УОЗ зон проведення АТО ГУ ДФС в Донецької області підполковником податкової міліції Погребняком Д.В., проведено огляд речей ОСОБА_1 . В ході проведення огляду встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 , перетинаючи КПВВ «Новотроїцьке» 25.06.2021 о 13:15 год. рухаючись в пішому порядку по напрямку м. Донецьк- м. Київ, у особистих речах здійснювала переміщення грошових коштів у розмірі 2900 доларів США, номери купюр перенесено до опису (купюри номіналом 100 доларів США),у якому зазначені всі номери вилучених купюр.(а.с.4-6)
Вказаний протокол був складений у присутності ОСОБА_1 , двох понятих (свідків) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підписаний ними. Від ОСОБА_1 письмові та свідків відібрані письмові пояснення.
Мотивуючи прийняте судове рішення, суд першої інстанції посилаючись на вказані протоколи, письмові пояснення ОСОБА_1 , яка пояснила, що зазначені грошові кошти, є її власністю, які вона заробила протягом всього часу, встановив наступне.
Під час складання протоколу ОСОБА_1 зазначила про свою необізнаність з положеннями Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52, а тому суд дійшов висновку, що наведені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 мети погоджувати переміщення вилучених у неї готівкових коштів у сумі 2900 доларів США через КПВВ із представниками координаційного центру, а тому факт відсутності у ОСОБА_1 такого погодження на час перетинання нею КПВВ 25.06.2021 року є доведеним.
Суд критично віднісся до позиції ОСОБА_1 про те, що вона не знала про порядок переміщення грошей через лінію розмежування та побачив в діях ОСОБА_1 ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП, а саме порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП, зроблені поспішно з огляду на таке.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».
Оскільки санкція ч.1 ст.204-3 КУпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обов`язкову конфіскацією товарів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом необмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.
Так, у п.п.62,63 рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, зазначено, що гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією, що воно не допускає жодних винятків, навіть за ст.15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки.
Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювальне на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією.
Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами.
У вказаному рішенні ЄСПЛ також зазначає, що більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.
У вищезазначеній справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року ЄСПЛ встановив порушення ст.7 Конвенції з огляду на те, що заявника було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.185-1 КпАП України , тобто за «порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій». При цьому ЄСПЛ відзначив, що статті 39 та 92 Конституції України чітко вимагають того, щоб такий порядок було встановлено законом, але до цього часу Верховна Рада України не прийняла спеціальний закон, який би визначав порядок організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. За цих умов регулювання такого порядку Указом Президії Верховної Ради СРСР від 28 липня 1988 року «Про порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій в СРСР» або актами органів місцевого самоврядування є, на думку ЄСПЛ, недостатнім. У зв`язку з цим, ЄСПЛ зазначив: «Тому неможливо дійти висновку про те, що «порядок», зазначений у статті 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення , був визначений достатньо точно для того, щоб надати заявникові можливість передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами, наслідки його дій… Суд повторює…, що, хоча таке правопорушення як порушення порядку проведення демонстрацій передбачалося Кодексом України про адміністративні правопорушення , його підстава, тобто, власне порядок проведення демонстрацій, не була з належною чіткістю встановлена національним законодавством... За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції ».
Застосовуючи указані стандарти ЄСПЛ до цієї справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції відзначає, що як і ст.185-1 КпАП України , яка встановлює відповідальність за «порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій», ст.204-3 КпАП України так само має бланкетний характер і встановлює відповідальність за «порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції».
Таким чином, у випадку з ОСОБА_1 притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.204-3 КпАП України можливе лише за наявності не лише нормативно-правового акту, який встановлюватиме порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, а також закону, якій встановлює та регулює переміщення через лінію розмежування з не підконтрольної українській владі території на контрольовану органами державної влади України територію товарно-матеріальних цінностей після офіційного припинення АТО (антитерористичної операції).
У цьому контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Кодекс України про адміністративні правопорушення було доповнено статтею 204-3 згідно із Законом України від 17 липня 2015 року № 649-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції». Проте цим Законом одночасно було доповнено новою нормою також Закон України «Про боротьбу з тероризмом» , а саме статтею 14-1 «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», яка передбачає: «Переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції здійснюється в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України. Особи, винні у порушенні порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, несуть відповідальність згідно із законом».
30 квітня 2018 року набрав чинності Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях" № 116/2018, на підставі якого з урахуванням статті 18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», рішенням першого заступника керівника АТЦ при СБУ (керівника оперативного штабу з управління АТО ) від 30 квітня 2018 року № 33/1-4129 антитерористичну операцію припинено.
Виходячи з цього положення, з урахуванням практики ЄСПЛ притягнення до адміністративної відповідальності громадян України за порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення Антитерористичної операції, тобто, за статтею 204-3 КУпАП, після офіційного припинення АТО є протиправним, та є порушенням прав громадянки України ОСОБА_1 , оскільки «порядок», зазначений у статті 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення , не був визначений достатньо точно для того, щоб надати ОСОБА_1 можливість передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами справи про адміністративне правопорушення, та наслідки її дій…
Також огляд речей ОСОБА_1 був проведений не уповноваженою на те особою, оскільки відповідно до ст.264 КУпАП у переліку осіб уповноважених проводити огляд речей на лінії розмежування не відносяться співробітники податкової міліції чи органів ДФС.
Також у відповідності до п.1 ст.8 Закону України « Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях « для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, Генеральним штабом Збройних Сил України за погодженням з відповідними керівниками залучаються та використовуються сили і засоби, серед яких не зазначено органи ДФС.
У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає, що протокол №0265 про адміністративне правопорушення, складений 25.06.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-3 КУпАП не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Таким чином, беручи до уваги те, що на момент вчинення дій, указаних у протоколі про адміністративне правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст.204-3 КУпАП України під час припинення антитерористичної операції, на думку апеляційного суду, становитиме порушення ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Отже, порушення п.2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52 «Про затвердження Переліку і обсягів (вартості/ваги/кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2020 року за №666/34949, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП України, оскільки у суді апеляційної інстанції не було спростовано, що ОСОБА_1 правомірно та мирно володіла грошовими коштами, які були її власністю.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню із закриттям справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-3 КУпАП.
Постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням ОСОБА_1 грошових коштів, зазначених у акті прийому-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання (додатку до протоколу про адміністративне правопорушення № 0265 від 25 червня 2021 року).
Суд не прийняв до уваги посилання ОСОБА_1 , що вилучені у неї кошти належать їй на праві власності і які вона заробила протягом всього часу, оскільки у неї не було підтверджувальних документів про походження грошових коштів, мотивуючи тим, що навіть наявність необхідних підтверджувальних документів у ОСОБА_1 на момент перетину лінії розмежування, жодним чином не позбавляє її обов`язку при переміщенні готівкових коштів з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях на контрольовану Україною територію у сумі, що перевищує 50 000 гривень, або еквівалентній сумі, в тому числі в іноземній валюті, обов`язково погодити переміщення цих коштів з представниками координаційного центру відповідно до законодавства, чого в даному випадку зроблено не було.
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такою мотивувальною частиною, оскільки суд послався при цьому на пункт 2 Наказу за №52 від 14.07.2020 року, який, на його думку, вимагає, в цьому випадку не лише наявність підтверджувальних документів, а і дотримання умови погодження переміщення цих коштів з представниками координаційного центру.
Для суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції очевидно те, що ОСОБА_1 переміщувала з тимчасово окупованої території Донецької області на контрольовану Україною територію готівкові кошти у сумі, що перевищують 50 000 гривень в еквівалентній сумі в іноземній валюті, без погодження переміщення цих коштів з представниками координаційного центру.
Однак, очевидно і те, що діючим українським законодавством умови погодження переміщення цих коштів з представниками координаційного центру чітко не передбачені для громадян України.
Таким чином, керуючись вимогами ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд першої інстанції повинен був надати оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності,з урахуванням того, що складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не пов`язаний з порушеннями податкового законодавства, незаконними фінансовими операціями, переміщеннями товару (вантажу) через лінію зіткнення шляхами залізничного та автомобільного сполучення, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь- яким розумним сумнівом» у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.
З огляду на вказане, згідно ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.293,294, 247 КУпАП, 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Волноваського районного суду Донецької області від 02 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень з конфіскацією товарно-матеріальних цінностей, а саме грошових коштів у сумі 2900 доларів США, – скасувати.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-3 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Повернути ОСОБА_1 , вилучені у неї, згідно протоколу про адміністративне правопорушення №0265 від 25.06.2021 року, грошові кошти в сумі 2900 доларів США (номіналом по 100 доларів, купюри в кількості 29 штук, номера купюр яких зазначені у покупюрному описі грошових коштів від 25.06.2021 року, складеним оперуповноваженим з ОВС першого відділу УОЗ зон проведення АТО ГУ ДФС в Донецькій області підполковником податкової міліції Погребняком Д.В., еквівалентна сума 79605 грн., які знаходяться на зберіганні у другому відділу УОЗ зон проведення АТО ГУ ДФС у Донецькій області, а саме: смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, провулок Молодіжний, 11-б, відповідно до акту прийому-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й  оскарженню не підлягає.

Суддя Донецького апеляційного суду    І.М. Свіягіна