ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа № 5002-17/1718-2011 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я.
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю:
представника скаржника АТ "Родовід Банк": Коваль Л. Л. 
арбітражного керуючого Демчана О. І. (особисто)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" 

на постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021
у складі колегії суддів: Полякова Б. М. (головуючого), Доманської М. Л.,                  Пантелієнка В. О.
та на ухвали Господарського суду Київської області від 09.11.2020 
у складі судді Янюк О. С.

у справі за заявою Державної податкової інспекції у м. Сімферополі                        ГУ Міндоходів в АР Крим
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-Сервіс"
про банкрутство
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Провадження у судах першої та апеляційної інстанцій
1. Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2011, на підставі статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції від 15.01.2011, далі - Закон про банкрутство), порушено провадження у справі № 5002-17/1718-2011 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-Сервіс" (далі -ТОВ "Неаполь-Сервіс").
2. Постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.05.2011, зокрема, визнано банкрутом ТОВ "Неаполь-Сервіс" та відкрито ліквідаційну процедуру відповідно до статті 52 Закону про банкрутство, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Мєтєлєву С. Ф.
3. Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.07.2011 здійснено перехід до загальної процедури банкрутства ТОВ "Неаполь-Сервіс" із процедури його ліквідації.
4. Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.11.2013, яка залишена в силі постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.12.2013, зокрема, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано ТОВ "Неаполь-Сервіс". 
5. Постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2014 зазначені ухвалу та постанову було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Автономної Республіки Крим.
6. На виконання вимог абзацу 6 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" було змінено територіальну підсудність справи       № 5002-17/1718-2011 та передано її матеріали для подальшого розгляду до Господарського суду Київської області.
7. Ухвалою від 03.07.2014 Господарський суд Київської області прийняв справу № 5002-17/1718-2011 до провадження та продовжив строк ліквідаційної процедури у справі на шість місяців.
8. У подальшому Господарським судом Київської області змінено ліквідатора у справі на арбітражного керуючого Патерилова В. В. (ухвала від 24.11.2014); визнано недійсними результати аукціону, проведеного 30.09.2013 Товарною біржею "Таврійська універсальна біржа" з реалізації лота № 1 - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, площею 0,00764 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, оформлені протоколом № 1 проведення аукціону від 30.09.2013 (ухвала від 27.04.2015); затверджено звіт ліквідатора Патерилова В. В. та ліквідаційний баланс банкрута станом на 10.10.2017, ліквідовано ТОВ "Неаполь-Сервіс" як юридичну особу, провадження у справі № 5002-17/1718-2011 припинено (ухвала від 05.12.2017).
9. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 ухвалу Господарського суду Київської області від 05.12.2017 про завершення ліквідаційної процедури у справі № 5002-17/1718-2011 про банкрутство              ТОВ "Неаполь-Сервіс" скасовано та прийнято нове рішення про відмову у затвердженні звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, справу             № 5002-17/1718-2011 повернено до місцевого господарського суду для подальшого розгляду на стадію ліквідаційної процедури.
10. Після надходження матеріалів справи № 5002-17/1718-2011 до Господарського суду Київської області ухвалою від 24.05.2018 припинено повноваження арбітражного керуючого Патерилова В. В. як ліквідатора              ТОВ "Неаполь-Сервіс", призначено ліквідатором ТОВ "Неаполь-Сервіс" арбітражного керуючого Демчана О. І., продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ "Неаполь-Сервіс" на шість місяців.
11. Господарський суд Київської області ухвалою від 26.11.2018 закрив провадження у справі № 5002-17/1718-2011, дійшовши висновку, що боржника визнано банкрутом, як відсутнього, без наявності правових підстав із якими Закон про банкрутство пов`язує можливість порушення справи про банкрутство за правилами статті 52 Закону про банкрутство, а саме, без наявності належних доказів відсутності боржника за його місцезнаходженням та безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора. 
12. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 ухвалу про закриття провадження у справі скасовано та передано справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
13. Постановою Верховного Суду від 10.07.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 скасовано, а справу у скасованій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
14. Постановою Верховного Суду від 12.12.2019 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 про закриття провадження у справі № 5002-17/1718-2011, та передано справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду на стадії ліквідаційної процедури. 
15. 06.10.2020 до Господарського суду Київської області від ліквідатора надійшли клопотання: № 02-51/67 про затвердження звіту ліквідатора про нарахування і виплату грошової винагороди (вх. № 21634/20); № 02-51/67 про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу ТОВ "Неаполь-сервіс", та закриття провадження у справі (вх. № 21635/20).
16. АТ "Родовід банк" звернулося до Господарського суду Київської області із клопотанням № 15-11-б.б/ від 19.10.2020 про відсторонення арбітражного керуючого Демчана О. І. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс", обґрунтованим тим, що ліквідатором не подано позов про визнання права власності на нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,00764 га, розташований за адресою:                         АДРЕСА_1) та витребування його з чужого незаконного володіння, не вчинено подальших дій пов`язаних з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно та проведення його інвентаризації, не проведено дій з його незалежної оцінки та продажу на аукціоні відповідно до законодавства. 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
17. Місцезнаходженням ТОВ "Неаполь-Сервіс" є м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, яке згідно зі статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією з 20.02.2014, відтак судова процедура - ліквідація боржника та виконання ліквідатором покладених на нього повноважень здійснювалися з урахуванням положень цього Закону.
18. З метою виявлення активів банкрута ліквідатором надіслано запити до установ (підприємств, організацій), що здійснюють реєстрацію та облік майна (майнових прав) чи адміністрування відповідних баз даних та отримано від них відповіді, за якими встановлено відсутність у боржника іншого майна (окрім майна, раніше зареєстрованого за боржником, яке було реалізовано на аукціоні 30.09.2013), що підтверджується листами таких установ.
19. Так, у боржника перебувало на праві приватної власності нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею      0,00764 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна, станом на 23.04.2018 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію 29.01.2008). При цьому, вказане майно перебувало в іпотеці АТ "Родовід банк".
20. Це нерухоме майно боржника було реалізовано на аукціоні проведеному 30.09.2013 Товарною біржею "Таврійська універсальна біржа" за результатами якого ТОВ "Неаполь-Сервіс" перерахував АТ "Родовід банк" грошові кошти у розмірі 161 970,07 грн, що підтверджується протоколом № 1 від 30.09.2013 та банківською випискою.
21. Відповідно до інформації з Державного реєстру вказане нерухоме майно, раніше належне боржнику та продане з аукціону 30.09.2013) перебуває у власності ОСОБА_1 (дата державної реєстрації 06.11.2013).
22. В подальшому, результати аукціону, проведеного 30.09.2013 Товарною біржею "Таврійська універсальна біржа" з реалізації нерухомого майна боржника визнано недійними ухвалою суду від 27.04.2015.
23. 28.12.2019 ліквідатор боржника звернувся до суду із заявою № 02-51/28 від 28.12.2019 (вх. 119/20 від 03.01.2020) у межах справи про банкрутство                    № 5002-17/1718-2011до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій просив:             1) визнати недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 10.10.2013, укладений між ТОВ "Неаполь-Сервіс" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Метельової С. Ф. та ОСОБА_2 ;                2) визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні від 11.10.2013 за реєстровим номером № 1376, яке було видане приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Шевченко Н. М.; 3) витребувати з чужого незаконного володіння громадянина України ОСОБА_1 на користь ТОВ "Неаполь-Сервіс" наступне нерухоме майно: житловий будинок, з надвірними будівлями, загальною площею: 77.6 кв. м, житлова площа: 54.6 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 3546, виданий 06.11.2013, приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Калініною Н. В.); земельну ділянку, загальною площею: 0.0764 га, дата державної реєстрації земельної ділянки: 03.09.2012 Управлінням Держкомзему у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 3549, посвідчений 06.11.2013 приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Калініною Н. В.), кадастровий номер 0110100000:02:017:0216 (далі - нерухоме майно); 4) визнати право власності за ТОВ "Неаполь- Сервіс" на нерухоме майно; 5) скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно; 6) відновити реєстрацію права власності за ТОВ "Неаполь-Сервіс" на нерухоме майно
24. Ухвалою суду від 14.01.2020 цю заяву ліквідатора залишено без руху та запропоновано останньому протягом десяти днів належним чином виконати вимоги статей 164 та 172 ГПК України, зокрема надати суду докази сплати судового збору.
25. За таких обставин та у зв`язку з визнанням недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, ліквідатором було направлено кредитору вимогу         № 02-51/30 від 16.01.2020 про повернення коштів у розмірі 161 970,07 грн, у задоволенні якої АТ "Родовід банк" листом № 15-11/б.б/355 від 03.02.2020 відмовило.
26. Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.02.2020 заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута та витребування його з чужого незаконного володіння № 02-51/28 від 28.12.2019 повернено ліквідатору без розгляду у зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви в частині сплати судового збору. 
27. Фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого відповідно до частини п`ятої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) кредитори не створювали. 
28. Ліквідатор боржника на підставі частини п`ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та наказу Міністерства юстиції України № 898/5 від 28.03.2016 "Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України" звернувся до Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) із заявою № 02-51/39 від 25.02.2020 про скасування записів про право власності та відновлення записів про право власності ТОВ "Неаполь-Сервіс" на відповідне нерухоме майно.
29. У відповідь на вказану заяву, зазначений орган листом № 08.3-998УДР від 03.03.2020 повідомив ліквідатора, що суб`єктами, що здійснюють повноваження з державної реєстрації прав визначено виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації та нотаріусів. Вказав, що з урахуванням частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор проводить державну реєстрацію прав у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав .
30. За таких обставин, ліквідатор звернувся із відповідною заявою від 16.03.2020 № 02-51/44 до Відділу державної реєстрації речових прав та їх обтяжень Херсонської міської ради, у відповідь на яку Виконавчий комітет Херсонської міської ради листом № 301/18-05 від 14.04.2020 повідомив, що в ухвалі суду від 27.04.2015 у справі № 5002-17/1718-2012 відсутні рішення щодо визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Для державної реєстрації скасування записів про право власності потрібно звернутись до органу реєстрації з необхідними документами.
31. З огляду на відсутність судового рішення визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, ліквідатор не мав можливості станом на час розгляду звіту вчинити дії пов`язані із реєстрацією права власності ТОВ "Неаполь-Сервіс" на відповідне нерухоме майно. 
32. Ця інформація була доведена до відома кредитора АТ "Родовід банк", проте, залишена банком без будь-якого реагування.
33. Для цілей розрахунку винагороди судами встановлено, що арбітражний керуючий виконував свої обов`язки, які передбачені частиною першою статті      61 КУзПБ (аналогічне положення містилось у статті 25 Закону про банкрутство) у період з 24.05.2018 (дата призначення ліквідатора) по 26.11.2018 (дата закриття провадження у справі) та з 24.12.2019 (дата призначення справи до розгляду) по 06.03.2020, що підтверджується наявними матеріалами справи.
34. Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.11.2011 з урахуванням положень статті 31 Закону про банкрутство та протоколу засідання комітету кредиторів від 01.09.2011 був установлений розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора        ТОВ "Неаполь-Сервіс" у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання ним своїх повноважень.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
35. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 залишено без змін ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020, якою затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, ліквідовано юридичну особу - ТОВ "Неаполь-Сервіс", закрито провадження у справі у справі № 5002-17/1718-2011.
36. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для затвердження ліквідаційного балансу, звіту ліквідатора та закриття провадження у справі, вказавши на здійснення ліквідатором усіх можливих та адекватних дій, які визначені КУзПБ, щодо проведення ліквідаційної процедури банкрута, особливість якої полягає у місцезнаходженні останнього та його майна на тимчасово окупованій території.
37. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 залишено без змін ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020 про відмову в задоволенні клопотання АТ "Родовід Банк" про відсторонення арбітражного керуючого Демчана О. І. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс".
38 Апеляційний суд погодився з висновком першої інстанції про необґрунтованість такого клопотання, врахувавши, що доводи АТ "Родовід Банк" щодо неналежного виконання ліквідатором своїх обов`язків спростовуються встановленими судами обставинами; ліквідатор доводив до відома кредитора звіти про свою діяльність, що підтверджується відповідними протоколами засідання комітету кредиторів, а протягом ліквідаційної процедури, окрім судового засідання на якому розглядалися питання щодо затвердження відповідних звітів, кредитором не висловлювалися зауваження щодо дій ліквідатора та не подавались суду відповідні скарги. Відхиляючи твердження       АТ "Родовід Банк" про необхідність повторної реалізації майна, як на підставу для відсторонення арбітражного керуючого, апеляційний суд зауважив, що наполягаючи на необхідності витребування на користь банкрута зареєстрованого за третьою особою нерухомого майна, аукціон з продажу якого визнано недійсними, банк відмовився повертати кошти в сумі 161 970,07 грн, отримані від реалізації цього майна боржника.
39. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 залишено без змін ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020, якою затверджено звіт про нарахування грошової винагороди арбітражному керуючому Демчану О. І. у розмірі 68 478,79 грн за виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" та відшкодування витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство у розмірі 510,20 грн. Стягнуто з ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь арбітражного керуючого Демчана О. І. частину основної грошової винагороди у розмірі 25 249,49 грн та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід банк" Каранченцева А. Ю. перерахувати арбітражному керуючому Демчану О. І. частину основної грошової винагороди у розмірі 30 147,68 грн.
40. Виходячи з приписів статей 30, 31, 61 КУзПБ апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду про покладення обов`язку сплати грошової винагороди арбітражного керуючого на кредиторів банкрута Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та                   м. Севастополі та АТ "Родовід банк", пропорційно розміру їх вимог, пославшись на неможливість сплати цієї винагороди у порядку визначеному абзацами 6, 7 частини другої статті 30 Кодексу та необхідність дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого, закріпленого цим Кодексом, що узгоджується з положеннями статті 43 Конституції України та статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог
41. 05.07.2021 АТ "Родовід Банк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою у справі № 5002-17/1718-2011 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020, якою затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ "Неаполь-Сервіс"; на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання АТ "Родовід Банк" про відсторонення арбітражного керуючого Демчана О. І. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс"; на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020, якою задоволено клопотання Демчана О. І. про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу (АТ "Родовід Банк")
42. Касант стверджує про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, зазначаючи в якості підстав касаційного оскарження пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, та посилається в контексті цих підстав на:
- неврахування викладених у постановах Верховного Суду правових висновків щодо дотримання принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора; щодо відсутності перешкод для реалізації майна боржника, що знаходиться на території Автономної Республіки Крим; стосовно обов`язковості вказівок суду касаційної інстанції; щодо неможливості покладення судовим рішенням обов`язків на особу, яка не брала участі у справі;
- відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 30 КУзПБ та пункту 4 розділу Прикінцеві і перехідні положення цього Кодексу за змістом яких авансування витрат на розшук і повернення майна боржника, витрат арбітражного керуючого є правом, а не обов`язком кредитора. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
43. У відзиві на касаційну скаргу арбітражний керуючий Демчан О. І. просить залишити її без задоволення, посилаючись на правильність висновків місцевого та апеляційного господарських судів про наявність підстав для затвердження ліквідаційного балансу та здійснення ліквідатором усіх можливих та адекватних дій, які визначені КУзПБ, щодо проведення ліквідаційної процедури банкрута, необґрунтованість клопотання АТ "Родовід Банк" про відсторонення арбітражного керуючого та покладення обов`язку сплати грошової винагороди арбітражного керуючого на кредиторів банкрута.
44. Від інших учасників відзивів на касаційну скаргу не надійшло.
45. У судовому засіданні 23.09.2021 представник касанта та арбітражний керуючий підтримали наведені позиції та надали пояснення по суті справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
46. Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
47. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
48. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
49. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій
50. Предметом судового розгляду у цій справі є питання наявності чи відсутності законних підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу боржника та закриття провадження у справі № 5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс", а також покладення обов`язку сплати грошової винагороди арбітражного керуючого на кредиторів банкрута, пропорційно розміру їх вимог.
51. Аналіз змісту доводів касаційної скарги АТ "Родовід Банк" свідчить, що останні зводяться до незгоди скаржника із висновками судів попередніх інстанцій стосовно повноти дій ліквідатора боржника у ліквідаційній процедурі та покладення на кредиторів обов`язку сплати винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат, які викладені в окремих процесуальних рішеннях від однієї дати прийнятність одночасного оскарження яких до суду касаційної інстанції у цій справі узгоджується із правовим висновком викладеним у постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19.
52. Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення касанта та арбітражного керуючого, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 
53. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Законом України про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
54. Згідно з частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.
55. Судом враховується, що 21.10.2019 введено в дію КУзПБ від 18.10.2018           № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
56. Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.
57. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
58. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010).
59. Отже законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону у часі) визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.
60. Згідно із частиною першою статті 6 КУзПБ відповідно до цього Кодексу щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.
Щодо затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу
61. Умови, підстави переходу до ліквідаційної процедури боржника - юридичної особи та правові наслідки її здійснення урегульовані розділом IV книги третьої "Банкрутство юридичних осіб" КУзПБ.
62. За змістом статей 61, 62, 63, 64 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, формує ліквідаційну масу з усіх видів майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлених в ході ліквідаційної процедури, за рахунок коштів, одержаних від продажу якого (майна та майнових активів боржника), здійснюється задоволення вимог кредиторів.
63. Відповідно до частини другої статті 65 КУзПБ, якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна.
64. Частиною третьою статті 65 КУзПБ передбачено, що якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.
65. Ліквідація боржника - це припинення існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом. Ліквідаційна процедура, як стадія провадження у справі про банкрутство, є однією з найбільш ймовірних та прогнозованих процедур, які застосовуються до неплатоспроможного боржника та є механізмом виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств. 
66. Правильне завершення ліквідаційної процедури є основним завданням ліквідатора, який, з урахуванням покладених на нього законом повноважень повинен наполегливо та добросовісно працювати упродовж всієї процедури ліквідації. 
67. Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх необхідних заходів ліквідаційної процедури, вчинення адекватних дій щодо виявлення кредиторів та активів боржника, за результатами розгляду яких суд приймає ухвалу про ліквідацію боржника та закриття провадження у справі.
68. Отже КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі). 
69. Аналогічний принцип передбачався Законом про банкрутство в редакції чинній на момент переходу до загальної процедури банкрутства щодо боржника у цій справі.
70. На необхідності дотримання зазначеного принципу неодноразово зверталася увага Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду під час касаційного перегляду судових рішень (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі                      № 904/5948/16, від 02.07.2019 у справі № 5011-46/1733-2012, від 12.09.2019 у справі № 914/3812/15, від 28.11.2019 у справі № 18/1971/12, від 27.02.2020 у справі № 910/21227/16, від 25.06.2020 у справі № 44/484-б, від 27.10.2020 у справі № 28/29-б-43/212-2012).
71. Разом з тим принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора встановлює критерій обґрунтованості сумнівів щодо повноти дій ліквідатора, з урахуванням чого покладає на кредитора або іншу особу, яка оспорює дотримання цього принципу, обов`язок обґрунтовувати, що саме не вчинив ліквідатор і як це вплинуло на результат формування ліквідаційної маси (див. подібні за змістом висновки сформовані у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 904/4863/13, від 28.11.2019 у справі № 904/6144/16, від 10.12.2020 у справі № 916/95/18).
72. Тож заперечуючи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс боржника з підстав неналежного виконання ліквідатором боржника своїх обов`язків у ліквідаційній процедурі та неповноти здійснених ним заходів у цій процедурі, з урахуванням положень частини шостої статті 61 КУзПБ, статей 13, 74 ГПК України кредитор або інша особа має довести, що ці порушення з боку ліквідатора мали місце та призвели до недотримання порядку здійснення ліквідаційної процедури, і тим самим вплинули на формування ліквідаційної маси і на задоволення вимог кредиторів, відтак - на результати ліквідаційної процедури боржника, а подальше провадження у справі про банкрутство в контексті збільшення судових витрат у справі та застосування додаткових інструментів задля задоволення вимог кредиторів є виправданим.
73. Натомість ліквідатор у звіті, в силу покладених на нього КУзПБ завдань у ліквідаційні процедурі, має довести, що його дії мали саме мету пошуку і виявлення майна банкрута. Під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності банкрута. При цьому, кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси.
74. На час затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій констатовано відсутність активів ТОВ "Неаполь-Сервіс", зокрема зареєстрованого за банкрутом нерухомого майна, адже належні боржнику житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,00764 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, були реалізовані на аукціоні 30.09.2013 та за інформацією з державних реєстрів перебувають у власності ОСОБА_1 (дата державної реєстрації 06.11.2013).
75. Отримані від реалізації майна ТОВ "Неаполь-Сервіс" кошти у розмірі                 161 970,07 грн перераховано АТ "Родовід банк", який відмовився їх повернути на вимогу ліквідатора у зв`язку з визнанням недійсними результатів аукціону від 30.09.2013.
76. Як правильно врахували суди попередніх інстанцій місцезнаходженням боржника та реалізованого на аукціоні 30.09.2013 нерухомого майна                   ТОВ "Неаполь-Сервіс" є м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, яке згідно зі статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією, що зумовлює особливості здійснення судової процедури - ліквідації боржника та виконання ліквідатором покладених на нього повноважень з урахуванням положень цього Закону.
77. Крім того, суди попередніх інстанцій встановили, що задля повернення банкруту реалізованого на аукціоні нерухомого майна ліквідатор звертався до суду із заявою про визнання недійсними договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 10.10.2013 та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 11.10.2013, витребування цього майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності за ТОВ "Неаполь- Сервіс" та скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_1 , а також звертався до органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно із заявами про скасування щодо відновлення записів про право власності ТОВ "Неаполь-Сервіс" на нерухоме майно, які не знайшли свого вирішення відповідними компетентними органами.
78. Тому місцевий та апеляційний господарські суди констатували, що за відсутності доказів створення кредиторами фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, а також судового рішення про визнання недійсними документів на підставі яких за третьою особою зареєстровано право власності на продане з аукціону 30.09.2013 майно боржника ліквідатор позбавлений можливості забезпечити реєстрацію за боржником права власності на відповідне нерухоме майно, отже і правових підстав включити його до ліквідаційної маси задля повторної реалізації у межах справи про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс".
79. З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що матеріали справи підтверджують вжиття ліквідатором вичерпних заходів з виявлення майна боржника з урахуванням обставин цієї справи та особливостей, пов`язаних з місцезнаходженням боржника і його майна на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, що само по собі не виключає можливості реалізації такого майна за умови та наявності правових підстав для його включення до ліквідаційної маси в межах справи про банкрутство.
80. Відтак, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та закриття провадження у справі № 5002-17/1718-2011, враховуючи, що на час затвердження підсумкових документів за результатами ліквідаційної процедури у ТОВ "Неаполь-Сервіс" були відсутні активи за рахунок яких можливо задоволення вимог кредиторів і ліквідатором було здійснено усі можливі та адекватні дії задля виявлення та повернення майна банкрута з урахуванням встановлених судами обставин цієї справи.
Щодо вирішення клопотання кредитора про відсторонення арбітражного керуючого
81. Доводи скаржника щодо невжиття ліквідатором належних заходів з повернення майна боржника від третіх осіб та необхідності його відсторонення з цих підстав спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та наведеними у цій постанові висновками суду касаційної інстанції. 
82. За наведеного вище Верховний Суд відхиляє, як необґрунтовані, твердження касанта про неврахування судами попередніх інстанцій під час нового розгляду справи вказівок касаційного суду щодо ретельної перевірки повноти дій ліквідатора, а також зауважує, що такі аргументи скаржника, за своєю суттю зводяться до переоцінки встановлених обставин справи, що знаходиться поза межею повноважень суду касаційної інстанції.
83. Разом з тим суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
84. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
85. За наведеного судом касаційної інстанції не надається оцінка доводам скаржника щодо незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів у справі. 
86. Суд звертає увагу, що процедура банкрутства є унікальним процесом, який характеризуються специфічним складом учасників, кожен з яких вступаючи в провадження у справі наділяється особливим процесуальним правами та обов`язками, зумовленим характером відносин неспроможності. Передусім це зумовлено особливістю провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. 
87. Участь кредитора у такому проваджені не може бути формальною. Будучи учасником провадження у справі про банкрутство кредитор наділений широким обсягом прав та повноважень, зокрема правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із заявою про визнання недійсними правочинів боржника (стаття 42 КУзПБ), звернення зі скаргою на дії (бездіяльність) ліквідатора (частина шоста статті 61 КУзПБ), визнання недійсним правочину щодо продажу майна боржника, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону (стаття 73 КУзПБ), реалізуючи які він має діяти своєчасно та у належний спосіб. 
88. Тож очевидно, що під час здійснення провадження у справі про банкрутство кредитор в силу наявних у нього прав не може безумовно покладатися у здійсненні дій з оскарження правочинів чи інших дій направлених на виявлення, повернення майна банкрута, лише на ліквідатора. Як особа зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану своїх прав, зокрема цікавитися вжитими ліквідатором діями у ліквідаційній процедурі та заходами направленими на виявлення, розшук та повернення майна банкрута, ефективністю таких заходів та вчиняти, за наявності в нього необхідного обсягу прав та повноважень, дії направлені на визнання правочинів боржника недійсними, визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, оскарження дій (бездіяльності) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі тощо. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство - задоволення (погашення) його вимог.
89. Відсутність прояву активних дій та пасивна поведінка кредитора щодо вжитих ліквідатором заходів у ліквідаційній процедурі, в тому числі дій направлених на виявлення, повернення майна банкрута, визнання недійсним правочинів боржника, правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, свідчить про відсутність у нього зацікавленості у ефективності здійснення ліквідаційної процедури та не відповідає меті участі кредитора у справі. До того ж може сприяти збільшенню витрат у ліквідаційній процедурі та тривалості здійснення провадження у справі, що не відповідає цілям та завданням господарського судочинства.
90. Однією з передбачених КУзПБ форм дієвої участі кредиторів у справі про банкрутство є реалізація ними правомочностей на створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого відповідно до частини п`ятої статті 30 цього Кодексу, відтак нестворення такого фонду, за об`єктивної відсутності інших джерел відшкодування витрат, зокрема зі сплати судового збору за заявами про визнання недійсними правочинів боржника, витребування майна з чужого незаконного володіння тощо може вплинути на ефективність здійснення ліквідаційної процедури, отже матиме відповідні наслідки і для кредиторів боржника. 
91. Із встановлених обставин справи вбачається, що АТ "Родовід Банк", як кредитор, таких дій та заходів у ліквідаційній процедурі не вчиняв, зокрема не реалізував права на оспорювання договору купівлі-продажу майна                      ТОВ "Неаполь-Сервіс" в порядку статті 73 КУзПБ чи створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого відповідно до частини п`ятої статті 30 КУзПБ, що слугувало підставою для повернення заяви ліквідатора № 02-51/28 від 28.12.2019 (вх. 119/20 від 03.01.2020) у зв`язку із несплатою судового збору.
92. До того ж, як зауважив суд першої інстанції, протягом проведення ліквідаційної процедури у даній справі про банкрутство, окрім судового засідання, на якому розглядалися питання щодо затвердження відповідних звітів, кредитором не висловлювались будь-які зауваження щодо дій ліквідатора та не подавались на розгляд суду відповідні скарги.
93. За таких умов оскарження АТ "Родовід Банк" ухвали про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника, заперечення повноти дій ліквідатора та вимога про його відсторонення, заявлена на час завершення ліквідаційної процедури за відсутності активних дій кредитора (триваюча пасивна поведінка) щодо реагування на дії/бездіяльність ліквідатора боржника, оскарження його дій, не може бути свідченням ефективної реалізації кредитором своїх прав чи проявом належної уважності та зацікавленості у ефективності ліквідаційної процедури.
Щодо сплати основної винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат, пов`язаних з виконанням повноважень у справі
94. Відповідно до частин першої, другої статті 30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.
95. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі (абзац 6 частини другої статті 30 КУзПБ).
96. Уразі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі (абзац 7 частини другої статті 30 КУзПБ)
97. Частиною п`ятою статті 30 КУзПБ передбачено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.
98. Таким чином, КУзПБ визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок:                     1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного кредиторами фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 5011-15/2551-2012, від 16.07.2020 у справі № 918/454/18).
99. Стосовно реалізації цих норм у справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що авансування коштів для оплати послуг арбітражного керуючого не здійснювалося, коштів від господарської діяльності боржника чи реалізації його майна у період виконання арбітражним керуючим Демчаном О. І. повноважень ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" не отримано. Фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створювався.
100. Водночас, Верховний Суд акцентує, що згідно з абзацом 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
101. Як вбачається із приписів статей 12, 30 КУзПБ надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення арбітражним керуючим своїх повноважень безоплатно.
102. Діяльність ліквідатора банкрута спрямована на досягнення остаточної мети ліквідаційної процедури - найповнішого задоволення вимог кредиторів, тому основними отримувачами послуг арбітражного керуючого у цій процедурі є саме кредитори неплатоспроможного боржника.
103. Отже, якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абзацу 6 частини другої статті 30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, подаючи на затвердження звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, ліквідатор не позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на сплату грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у справі, пропорційно розміру визнаних кредиторських вимог (близький за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 5011-15/2551-2012).
104. Таким чином, за відсутності у боржника будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої статті 30 КУзПБ, так і за ухвалою суду пропорційно сумам визнаних вимог, адже залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого у відповідності до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 КУзПБ.
105. Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень, розглядаючи клопотання арбітражного керуючого Демчана О. І. про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за період виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс", місцевий господарський суд перевірив відповідні розрахунки, встановив, що ліквідатор з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" вчинив усі належні дії визначені статтею 61 КУзПБ під час ліквідаційної процедури банкрута та подав на затвердження звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс боржника, за змістом яких майнові активи банкрута за рахунок яких можуть бути оплачені послуги арбітражного керуючого відсутні. 
106. Тож, апеляційний господарський суд залишаючи в силі ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020 про затвердження звіту про нарахування грошової винагороди арбітражному керуючому Демчану О. І. у розмірі 68 478,79 грн за виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" та відшкодування витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство у розмірі 510,20 грн правильно погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання ліквідатора та покладення обов`язку сплати грошової винагороди арбітражного керуючого на кредиторів боржника: Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі та АТ "Родовід банк", пропорційно розміру визнаних вимог.
107. Стосовно доводів скаржника про безпідставне покладення обов`язку оплатити послуги арбітражного керуючого на особу, яка не брала участі у справі про банкрутство - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк" Каранченцева А. Ю., суд касаційної інстанції зауважує таке.
108. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 19.12.2017 № 81 1- рш "Про відкликання ліцензії санаційного банку та ліквідацію AT "Родовід Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.12.2017 № 5455 "Про початок процедури ліквідації AT "Родовід Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".
109. Частиною другою статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку 
110. Отже, банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин. Від імені банку у цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу банку (керівника Банку), який є належним відповідачем у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі                       № 910/12294/16).
111. За змістом статті 48 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.
112. Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) здійснює витрати на ліквідацію неплатоспроможного банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат банку на здійснення ліквідації (далі - кошторис), затвердженого виконавчою дирекцією Фонду (пункт 3.5 глави 3 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 № 2).
113. Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1936 від 10.11.2020 "Про деякі питання здійснення ліквідації AT "Родовід Банк" продовжено визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" повноваження ліквідатора              AT "Родовід Банк" провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Караченцеву Артему Юрійовичу до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
114. Відтак, станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали ліквідаційна процедура AT "Родовід Банк" тривала, а повноваження ліквідатора визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виконував уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцев Артем Юрійович.
115. Таким чином, ця уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк" на підставі зазначених вище приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" діяла у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" від імені кредитора боржника AT "Родовід Банк", як особа уповноважена здійснювати повноваження органів управління банку, управління його майном (у тому числі коштами), зокрема здійснювати грошові операції з метою забезпечення процедури ліквідації банку.
116. За наведеного колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про відхилення доводів касаційної скарги стосовно вирішення ухвалою від 09.11.2020 питання про права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк", адже у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд дійшов висновку про покладення обов`язку щодо оплати грошової винагороди арбітражного керуючого саме на кредиторів боржника Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі та АТ "Родовід банк", пропорційно розміру їх вимог чому і відповідає зміст виданого на виконання ухвали від 09.11.2020 наказу.
117. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо необхідності переоцінки фактичних обставин та зібраних у справі доказів, адже це виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, який в силу приписів статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
118. Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц за яким встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
119. Також колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, доводи скаржника були розглянуті та обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду скарги АП "Родовід Банк".
120. В контексті зазначеного Верховний Суд звертається до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Щодо суті касаційної скарги
121. Доводи касаційної скарги АТ "Родовід банк" не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій.
122. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
123. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
124. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
125. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
126. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
127. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.
Щодо судових витрат
128. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржуваних судових рішень витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Висновки щодо застосування норм права
129. Заперечуючи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс боржника з підстав неналежного виконання ліквідатором боржника своїх обов`язків у ліквідаційній процедурі та неповноти здійснених ним заходів у цій процедурі, кредитор або інша особа з урахуванням положень частини шостої статті 61 КУзПБ, статей 13, 74 ГПК України має довести, що ці порушення з боку ліквідатора мали місце та призвели до недотримання порядку здійснення ліквідаційної процедури, і тим самим вплинули на формування ліквідаційної маси і на задоволення вимог кредиторів, відтак - на результати ліквідаційної процедури боржника, а подальше провадження у справі про банкрутство в контексті збільшення судових витрат у справі та застосування додаткових інструментів задля задоволення вимог кредиторів є виправданим.
130. Під час здійснення провадження у справі про банкрутство кредитор в силу наявних у нього прав не може безумовно покладатися у здійсненні дій з оскарження правочинів чи інших дій направлених на виявлення, повернення майна банкрута, лише на ліквідатора. Як особа зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану своїх прав, зокрема цікавитися вжитими ліквідатором діями у ліквідаційній процедурі та заходами направленими на виявлення, розшук та повернення майна банкрута, ефективністю таких заходів та вчиняти, за наявності в нього необхідного обсягу прав та повноважень, дії направлені на визнання правочинів боржника недійсними, визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, оскарження дій (бездіяльності) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі тощо. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство - задоволення (погашення) його вимог.
131. Однією з передбачених КУзПБ форм дієвої участі кредиторів у справі про банкрутство є реалізація ними правомочностей на створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого відповідно до частини п`ятої статті 30 цього Кодексу, відтак нестворення такого фонду, за об`єктивної відсутності інших джерел відшкодування витрат арбітражного керуючого, зокрема зі сплати судового збору за заявами про визнання недійсними правочинів боржника, витребування майна з чужого незаконного володіння тощо може вплинути на ефективність здійснення ліквідаційної процедури, що матиме відповідні наслідки і для кредиторів боржника. 
132. Якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абзацу 6 частини другої статті 30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника - юридичної особи або від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, подаючи на затвердження звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, ліквідатор не позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на сплату грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у справі, пропорційно розміру визнаних кредиторських вимог.
133. За відсутності у боржника будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої статті 30 КУзПБ, так і за ухвалою суду пропорційно сумам визнаних вимог, адже залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого у відповідності до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 КУзПБ.
На підставі наведеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020 у справі                      № 5002-17/1718-2011, якою затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-Сервіс" залишити без змін.
3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020 у справі                      № 5002-17/1718-2011, якою відмовлено в задоволенні клопотання ПАТ "Родовід Банк" про відсторонення арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича від виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-Сервіс" залишити без змін.
4. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2020 у справі                         № 5002-17/1718-2011, якою задоволено клопотання ОСОБА_3 про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. О. Банасько
Судді                                                                                                    В. Г. Пєсков
                                                                                                    В. Я. Погребняк