ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
07 грудня 2021 року
м. Харків
справа № 644/8185/19
провадження № 22-ц/818/6076/21
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові справу за позовом адвоката Чохи Костянтина Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Попової В.О., 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину квартири.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Чорнобук В.В. про долучення доказів та поновлення строку на долучення доказів по цивільній справі за позовом адвоката Чохи Костянтина Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину квартири - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 вказує на те, що 07.10.2019 року ОСОБА_5 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з даним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 18.05.2020 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_5 – ОСОБА_3 (а.с. 178-179). На час залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості позивача, останній знаходився на території республіки Німеччина, громадянином якої він є. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (далі - Постанова № 211) з 12 березня 2020 року на території України було запроваджено карантин. Пунктом 5 Постанови № 211 встановлено, що особи, які здійснюють перетин Державного кордону, підлягають обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), які визначаються обласною та Київською міською державними адміністраціями. Крім того, Міністерство іноземних справ республіки Німеччини рекомендувало своїм громадянам обмежитись від візитів до країн західної Європи, зокрема й до України. Більш того, для в`їзду іноземця на територію України потрібна віза. В період початку запровадження карантину видача віз була фактично припинена. В подальшому була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 1236) в якій також були передбачені обмеження для відвідування України громадянам іноземних держав. Вказані обмеження було знято лише у липні 2021 року, коли на території більшості областей України, зокрема Харківської області, було запроваджено «зелену» зону. Слід також зазначити, що на момент залучення ОСОБА_6 в якості позивача, він не знав про наявність вищевказаних доказів, оскільки дізнався про їх наявність лише у липні 2021 року, коли зміг безперешкодно в`їхати на територію України, та зустрівся з свідками для їх запрошення у судове засідання. Саме від них він дізнався про наявність фото- та відео- файлів, які на його думку мають значення під час вирішення даної справи. Зазначає, що також невірними є висновки суду про те, що позивач перебуваючи на території України у жовтні 2019 року, коли приїжджав на похорони своєї матері ОСОБА_5 , не реалізував своє право подати докази з суб`єктивних причин. Як зазначено вище, ОСОБА_3 залучено до участі у справі 18.05.2020 року, тобто у жовтні 2019 року останній не був учасником даної справи. Таким чином, під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладене, що має наслідком постановлення необґрунтованого судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строків на долучення доказів.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 про поновлення строку на подання заяви про долучення  доказів, суд першої інстанції виходив із того, що заявник пропустив строк звернення до суду із заявою про долучення  доказів, доказів поважності пропуску строку не надав, поважних причин пропуску такого строку не зазначив.
Крім цього, суд зазначив, що законодавець передбачив закінчення продовжених у зв`язку із запровадженням карантину строків 06.08.2020 року. Водночас, підставою для продовження таких строків є відповідна заява особи із зазначенням причини їх пропуску, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Стороною позивача - адвокатами Чохою К.О., ОСОБА_7 в судовому засідання не оспорювалося, що позивач перебував на території України у жовтні 2019 року, коли приїжджав на похорони своєї матері ОСОБА_5 . З пояснень представників вбачається , що в той час не було реалізовано право подати докази з суб`єктивних причин. Зі змісту клопотання та з пояснень представників позивача - адвокатів Чохи К.О.,  Чорнобука  В.І.   в   судовому   засідання   не вбачається, які саме обмеження, пов`язані з запровадженням карантинних заходів спричинили неможливість своєчасного подання доказів до суду, не надано до суду підтвердження стосовно того, що позивач через встановлені обмеження не зміг дістатися України. Тому посилання представників позивача на запровадження карантину є необґрунтованим, суперечить принципу добросовісного користування наданими правами та обов`язками.
З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи 07.10.2019 року представник позивача адвокат Чоха К.О. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом в інтересах ОСОБА_5 , в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року до участі у справі залучено правонаступника позивача – ОСОБА_3 , (а.с. 178-179).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.03.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом адвоката Чохи Костянтина Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частину квартири та призначено справу до судового розгляду.
Згідно з положеннями частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтями 122, 124 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог, передбачених ст. 127 ЦПК України суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Постановляючи ухвалу про відмову у поновленні строку на подання клопотання про долучення доказів, суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не врахував, не звернув уваги на те, що заявник був дійсно позбавлений можливості надати докази по справі у визначений законом строк.
Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_9 перебував на території України у жовтні 2019 року, коли приїжджав на похорони своєї матері ОСОБА_5 , отже міг надати всі необхідні докази по справі, судовою колегією не приймаються, виходячи з наступного.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_5 – ОСОБА_3 (а.с. 178-179). Отже саме з цього часу, ОСОБА_9 є стороною по справі у статусі позивача, відповідно до вимог ст.55 ЦПК України.
Тому посилання суду першої інстанції на той факт, що ОСОБА_9 міг ще у жовтні 2019 року надати відповідні докази по справі, спростовуються вимогами закону та обставинами справи.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.
Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.
Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.
Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Також, необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.
Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.
Таким чином, відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на долучення доказів ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у поновленні строку на подання клопотання про долучення доказів.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, - підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження  розгляду.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий                                                                 Н.П. Пилипчук
Судді                                                                         О.В. Маміна
               О.Ю. Тичкова