У Х В А Л А        
 
11 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 463/284/20
провадження № 61-15675ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником Пікою Миколою Євгеновичем , на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
встановив:
У січні 2020 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь 34 314, 00 грн відшкодування майнової шкоди, 9 400, 00 грн відшкодування моральної шкоди, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року, позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 730, 00 грн відшкодування матеріальної шкоди, 4 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди та 2 002, 93 грн судових витрат у справі.
В решті вимог позову відмовлено.
У лютому 2021 року сторони звернулися до Личаківського районного суду м. Львова із заявами, в яких просили вирішити питання розподілу судових витрат щодо оплати професійної правничої допомоги, посилаючись на те, що під час розгляду справи представниками сторін було заявлено про намір у подальшому подати заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, які до закінчення судового розгляду не були подані. 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року вищевказані заяви задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на оплату правової допомоги, у сумі 4 575, 00 грн. 
20 вересня 2021 року представник   ОСОБА_1 - адвоката Піка М. Є. засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу у вищевказаній справі. 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;                  б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 270, 00 грн.
Ціна позову в цій справі становить 43 714, 00 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 250 = 567 500, 00 грн).

Наведені заявникомобставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Крім того, безпідставним є посилання в касаційній скарзі на те, що право на оскарження порядку розподілу судових витрат не залежить від того, чи є справа малозначною та чи ціна позову у справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, на думку заявника, судові витрати не є частиною ціни позову. 
Так, відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витратина професійну правничу допомогу (пункт 3 частини третьої статті 133 ЦПК України).
За приписами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).
Зі змісту ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року вбачається, що під час ухвалення Личаківським районним судом м. Львова рішення від 26 січня 2021 року судом було вирішено питання розподілу судових витрат, заявлених сторонами до закінчення судового розгляду. Проте судом не було вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу за заявами представників сторін, поданими після закінчення судового розгляду. Про намір подати такі заяви сторони зробили відповідні заяви до закінчення судових дебатів у справі.
Таким чином, ухвалаЛичаківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року, якою вирішено питання розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це питання не було вирішено судом під час ухвалення 26 січня 2021 року судового рішення, є невід'ємною частиною прийнятого по суті рішення суду першої інстанції.    
Ураховуючи викладене, право заявника на касаційне оскарження ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року залежить від того, чи є справа малозначною та чи ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.   
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником Пікою Миколою Євгеновичем , на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року в справі за позовом   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           М. Ю. Тітов
 
                                                                                                                       А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                                     Є. В. Коротенко