Ухвала
 
27 вересня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 755/12273/15
провадження № 61-10875ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у справі  за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський районний в м. Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства, анулювання актового запису про встановлення батьківства,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що офіційного шлюбу між сторонами укладено не було, а від спільного проживання у позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, ОСОБА_4 . Стверджувала, що у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 батьком зазначений саме відповідач ОСОБА_1 . Вказувала, що сторони по справі проживали спільно до 07 квітня 2006 року. Зазначала, що ОСОБА_1 періодично надавав ОСОБА_2 майнову допомогу на утримання дитини, проте, починаючи з лютого 2007 року жодних грошових коштів від відповідача не надходило. Вважала, що оскільки батько дитини жодним чином участі у житті сина не приймає та не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, матеріально розвиток та навчання сина ОСОБА_3 не забезпечує, тому може бути позбавлений батьківських прав у відповідності до статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_4 , з актового запису від 10 вересня 2005 року № 2323, вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в графі «батько».
 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 11 жовтня 1974 року по 20 січня 2009 рік був одружений з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Сторони познайомилися у 1996 році, проте жодних родинних (шлюбних) відносин не підтримували. Починаючи з 2001 року по 07 квітня 2006 року, тобто у період дії трудового контракту у м. Києві, ОСОБА_1 почав проживати у квартирі відповідача за зустрічним позовом як квартирант (наймач такого житла). Після завершення трудового контракту, позивач повернувся до м. Одеса до дружини та дітей. Про наявність дитини відповідач дізнався після того, як у вересні 2016 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2016 року за виконавчим листом № 755/12273/15ц, виданим 26 липня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення аліментів. Позивач наголошував, що ОСОБА_2 вказала батьком дитини ОСОБА_1 без отримання його згоди. З огляду на вказане, актовий запис від 10 вересня 2005 року за № 2323 щодо батьківства ОСОБА_1 є недійсним, через те, що позивач батьком дитини себе не визнавав, письмову згоду на зазначення себе у графі «батько» не надавав, участі у житті дитини не приймав.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 ; стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, а також 243,00 грн судового збору та 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.
ОСОБА_1 30 червня 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року. Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року. Касаційна скарга залишена без руху для подання уточненої редакції касаційної скарги із зазначенням обов`язкових підстав касаційного оскарження. Надано строк для усунення недоліків.
У визначений строк ОСОБА_1 подав матеріали на усунення недоліків, зокрема нову редакцію касаційної скарги, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме ухвалення судових рішень без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 484/920/18 та від 28 квітня 2020 року у справі № 520/12514/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, заявник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема необґрунтовано відхилено клопотання про витребування доказів та призначення судової експертизи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Враховуючи, що заявником усунуто недоліки касаційної скарги, судом не встановлено підстав для відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України,  та витребування матеріалів указаної вище справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі  за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський районний в м. Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства, анулювання актового запису про встановлення батьківства, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року.
 
Витребувати з Дніпровського районного суду міста Києва матеріали вищезазначеної цивільної справи № 755/12273/15-ц.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик