ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/9460/20                 Головуючий суддя І інстанції Садовський К. С.
Провадження № 33/818/289/21         Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /
01 грудня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Михайлова О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника  ОСОБА_1  - адвоката Михайлова О.М.  на постанову Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 грн. 
       Постановою встановлено, що 07.06.2020 року о 11.08 год., в м. Харкові, на вул. Амурська, в районі будинку № 5, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя. Огляд водія на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки у присутності двох свідків за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, ARJL0251. Результат тесту – 1.19 %.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Захисник ОСОБА_1  - адвокат Михайлов О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, складена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що 07.06.2020 об 11.08 год ОСОБА_2 був зупинений інспектором поліції. Після спілкування з інспекторами його ніби то звинуватили в тому, що він здійснює керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, просить врахувати, що він повідомляв інспекторам, що в той день у нього було погіршене самопочуття через те, що він страждає на перепади погодних умов і в нього підвищений внутрічерепний тиск. Для стабілізації свого стану він був вимушений прийняти ліки, які могли стати причиною того, що при зупиненні його працівниками поліції він мав вигляд розсіяної людини. Від проходження огляду він не відмовився. Також вказує, що судом першої інстанції про розгляд справи жодного разу не було повідомлено належним чином, а тому ОСОБА_2 був позбавлений права надати свої пояснення стосовно складеного відносно нього протоколу, оскільки про день та час розгляду справи в суді він належним чином повідомлений не був. 
Крім того, захисник просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року, посилаючись на те, що про існування даної постанови сторона захисту та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дізналися лише 26.08.2020, тому вважає, що строк було пропущений з поважних причин. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та оскарження судових рішень - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 – адвоката Михайлова О.М.
В судове засідання  суду апеляційної  ОСОБА_2  не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням, яка, згідно поштової довідки, повернулася до суду, оскільки ОСОБА_2  відсутній за вказаною адресою (арк.37-38). Разом з тим,  під час  неодноразових спроб повідомити ОСОБА_2  про час та місце розгляду апеляційної скаргиза номером телефону, який вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: 01.11.2021 року о 14.24., 02.11.2021 о 10.00 год, а також 01.12.2021 о 09.00 год. оператором мобільного зв`язку повідомлено, що у абонента обмежена можливість прийняти дзвінок (а.с. 44). 
Разом з тим, в судове засідання з`явився захисник ОСОБА_2 – адвокат Михайлов О.М., який повідомив про те, що ОСОБА_2 повідомлений про час та місце розгляду справи, однак з`явитися не може, у зв`язку з тим, що знаходиться за кордоном, надав йому повноваження захищати його інтереси в судовому засіданні без його участі та їх позиція узгоджена. 
       Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2  – адвоката Михайлова О.М.,який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Встановивши винуватість ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 284674 від 07.06.2020 року, який ОСОБА_2 підписав, зазначивши у ньому, що 06.06.2020 р. був на вечірці , а утром сів за кермо (а.с.1), роздруківкою тесту приладу Drager Alcotest 6820, ARJL0251 з результатом – 1.19 % (а.с. 2); акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, який ОСОБА_2 підписав, погодившись з його результатом (а.с. 3), письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 6, 7); відеозаписі з нагрудної камери патрульного поліцейського № АЛ2219 (а.с. 5). 
       Як вбачається з тестування на алкоголь від 07.06.2020 року, долученого до матеріалів справи,  ОСОБА_2  пройшов огляд на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6820 прилад ARJL – 0251 згідно результатів якого перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту – 1,19 ‰ (а.с. 2). 
       З результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки трансопртного засобу, за участі двох свідків, водій ОСОБА_2 погодився, про що свідчить його власноручний підпис.
Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу, відповідно до вимог ст. 254 КУпАП. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_2 - адвокат Михайлов О.М. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити. Вказав, що зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що той був на дні народження і випив не багато, трошки більше, ніж бутилка вина. Зазначає, що згідно тестування на алкоголь останнє калібрування драгера проводилось 03.12.2019 року, а використовувався драгер 07.06.2020 року, без використання обов`язкового калібрування і повірки. 
Крім того, захисник пояснив, що з того часу і до сьогодні в порядку, передбаченому чинним законодавством, дії, бездіяльність працівників поліції не оскаржували, а також не зверталися до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України,не зверталася із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки є суб`єктивними, тобто незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.
Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_2 отримував посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
       Разом з цим, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , вбачається, що 07.06.2020 року у їх присутності водій ОСОБА_2 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager», за результатами якого встановлено вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 1,19‰ (а.с. 6,7).
Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались свідки  ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом. 
Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.
Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків  ОСОБА_3  і ОСОБА_4 ,на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або в подальшому жодним чином не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.
Вказана правова позиція не суперечить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), а також в рішенні Шачашвілі проти Німеччини ([ВП] № 9154/10, §§ 110-131, ЄСПЛ 2015), в якому Велика палата підтвердила, що відсутність вагомих причин для неявки свідка сама по собі не могла зумовити несправедливість судового розгляду, хоча вона залишалася дуже важливим фактором, який повинен бути врівноважено врахований при оцінці загальної справедливості судового розгляду, та не могла свідчити про порушення пунктів 1 та пункту 3 (d) статті 6.
Суд повинен піддавати перевірці дотримання принципу рівності сторін не лише у випадках, коли свідчення відсутнього свідка були єдиним або визначальним підґрунтям для засудження заявника, але й у випадках, коли було незрозуміло, чи є такі свідчення вирішальними або ж такими, що мають значну вагу та можуть ускладнити захист. Міра дотримання рівності, що необхідна для забезпечення справедливого розгляду справи, залежала б від ваги показань відсутнього свідка. Чим важливішими є такі докази, тим більшої ваги повинні мати врівноважуючі фактори, щоб провадження в цілому вважалося справедливим (див. також Боєць, згадане вище, § 76, та Valdhuter проти Румунії, № 70792/10, § 45, 27 червня 2017).
Так, письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно доповнюють останні у їх сукупності.
       Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції про розгляд справи жодного разу не було повідомлено належним чином, а тому ОСОБА_2 був позбавлений права надати свої пояснення стосовно складеного відносно нього протоколу, оскільки про день та час розгляду справи в суді він належним чином повідомлений не був, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки згідно матеріалів справи захисник ОСОБА_2 - адвокат Михайлов О.М. був обізнаний про час та місце розгляду справи та неодноразово надавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, що свідчить про зловживання ОСОБА_5 та його захисником наданими їм правами та умисне затягування розгляду справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 в провадженні районного суду перебувала з 16.06.2020 року та суддею двічі призначались судові засідання.
Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
В судове засідання, яке було призначено на 22.07.2020, було відкладено за клопотанням захисника Михайлова О.М., який просив перенести судове засідання у зв`язку з тим, що йому необхідно ознайомитись з матеріалами справи та зробити її фотокопіювання (а.с.12).
11.08.2020 року захисник Михайлов О.М. знову звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому розгляді кримінальної справи (а.с.15). 
Як вбачається з матеріалів провадження, між ОСОБА_2 та адвокатом Михайловим О.М. було укладено договір про надання юридичної допомоги від 21.07.2020 року (а.с. 13), тобто, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості скористатись юридичною допомогою в судовому засіданні для захисту своїх прав та інтересів або надати до суду письмові пояснення, однак останній таким правом не скористався.
Неодноразова неявка в судові засідання ОСОБА_2 та його захисника та надання ним заяв про перенесення судових засідань, суддею першої інстанції були розцінені, як умисне затягування розгляду адміністративного протоколу, з метою уникнення ним відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.
       Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.
Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_2 бути присутнім у судовому засіданні. 
Що стосується доводів захисника Михайлова О.М., наданих ним під час апеляційного розгляду, з приводу допущених працівників поліції порушень вимог Інструкції, оскільки згідно тестування на алкоголь останнє калібрування драгера проводилось 03.12.2019 року, а використовувався драгер 07.06.2020 року, без використання обов`язкового калібрування і повірки, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» ОСОБА_2 клопотань про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявляв, огляд проводився за добровільною згодою останнього та в присутності двох свідків, за результатами огляду складено відповідний акт та роздрукований на папері його показники, які долучені до матеріалів справи.
Також необґрунтованими є доводи захисника про недійсність результатів огляду із застосуванням газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» .
Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Згідно з п.3 розділу ІІ Інструкції поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Інструкцією з експлуатації газоаналізатора "Drager Alcotest 6820" передбачено перевірку калібровки кожні 12 місяців.
Оскільки останнє калібрування спеціального технічного засобу, з використанням якого 07.06.2020 року проводився огляд ОСОБА_2 , було проведено 03.12.2019 року (а.с.2), що підтверджується даними з його роздрукованого показника, підстави ставити під сумнів і вважати результати огляду недійсними відсутні.
Таким чином, працівником поліції під час збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення була застосована належна процедура з дозволеним спеціальним технічним засобом, висновок якого є належним та допустимим доказом.
        Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Таким чином, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
       Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
Більш того, в своїй апеляційній скарзі захисник Якаса В.З. просить скасувати оскаржувану постанову на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Згідно п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.38КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Отже, зазначеними положеннями КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за правопорушення, підвідомче суду, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня його вчинення або виявлення, якщо воно є триваючим.
Згідно відомостей справи, 07.06.2020року ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя. Огляд водія на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки у присутності двох свідків за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, ARJL0251. Результат тесту – 1.19 %, чим порушив вимоги п 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення за це адміністративне правопорушення було накладено на ОСОБА_2 11.08.2020 року, тобто в межах строку, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП, а тому посилання апелянта на наявність підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, є безпідставним.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

       Клопотання захисника  ОСОБА_1 - адвоката Михайлова О.М.  задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова О.М.  - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                      С.К. Шабельніков