П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4035/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна   
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
02 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
У квітні 2021 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, в якому просив: визнати протиправними дії комісії з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, Департаменту соціальної політики Вінницької міської  ради та скасувати рішення цієї комісії від 24 березня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; зобов`язати комісію з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, Департаменту соціальної політики Вінницької міської  ради визнати ОСОБА_1 учасником ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС.
В обґрунтування позову зазначив, що рішення відповідача є протиправним, оскільки Комісією безпідставно не були враховані документи, що підтверджують правомірність отримання позивачем статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому підлягає скасуванню. На переконання позивача, ним було надано достатньо письмових доказів, в тому числі пояснення свідка, які підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії. 

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 був працівником Дорожньо-транспортного управління Південно-Західної залізниці, будівельно-монтажного потягу № 392 на посаді помічника машиніста дрезини АГМУ по 5 розряду з 30.05.1986 року по 28.08.1987 року, що підтверджено наказом на прийом від 29.05.1986 року № 47 та наказом на звільнення від 28.08.1987 року № 31.
10.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
15.03.2021 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації направлено подання вих. № 01-00-008-14820 на видачу ОСОБА_1 посвідчення громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, для затвердження відповідного посвідчення.
24.03.2021 року Комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосування ядерної зброї, після розгляду матеріалів справи ОСОБА_1 щодо визначення відповідного статусу, було прийнято рішення про відсутність правових підстав для підтвердження позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що викладно в Протоколі №2.
Не погоджуючись із таким рішенням , позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи на дають змоги достовірно встановити факт його безпосередньої участі в будь-яких роботах, пов`язаних із усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках.
Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідка, як такі, що підтверджують факт участі позивача у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зазначивши, що такий факт повинен підтверджуватись належними та допустимими доказами (документами), перелік яких зазначений в пункті 11 Порядку №551 та є вичерпним. Вказаним переліком не передбачено, що покази свідків можуть слугувати належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність факту участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що документи, які з достовірністю підтверджують його участь у роботі по ліквідації наслідків Чорнобильської трагедії, встановити не має можливості, оскільки з тих пір пройшло багато часу, а такі документи довго не зберігаються.
Також позивач вказав, що відповідач не надав суду ніяких відомостей, що ним вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Крім того, апелянт не погоджується з тим, що суд обмежився письмовими поясненнями свідка, вважаючи, що покази свідка могли б підтвердити факт його перебування у відрядженнях на станції Вільча Поліського району Київської області, та не викликав самого позивача для дачі пояснення по справі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність правових обставин для задоволення апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28 лютого 1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон №796-ХІІ).
Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (стаття 1 Закону №796-XII).
Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Згідно статті 10 Закону №796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпунктів 2, 3 частини 1 статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження, зокрема: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: - у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; - у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 15 Закону № 796-ХІІ, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1 статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частинами 3, 4 статті 65 Закону №796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Частина 5 статті 65 Закону №796-XII визначає, що порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (який втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту); г) рішення суду про встановлення факту перебування в зоні відчуження.
Згідно з пунктом 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 20.01.1997 №51 (що був чинний до 25.07.2018 року), видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищого арбітражного суду України, Прокуратури України, Кабінету Міністрів України, а також керівникам центральних органів виконавчої влади, Фонду державного майна України, Антимонопольного комітету України, головам обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, працівникам підприємств і організацій, розташованих у зоні відчуження, - Мінпраці; іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
Посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Відповідно до пункту 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (що набрав чинності 25.07.2018 року), посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
Отже, необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов`язує наявність права особи на отримання статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, є наявність факту участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Такий факт повинен підтверджуватись належними та допустимими доказами (документами), які підтверджують період виконання робіт у зоні відчуження, перелік яких зазначений в пункті 11 Порядку №551 та є вичерпним.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, позивач стверджував, що він приймав участь у ліквідації аварії Чорнобильської катастрофи в період з травня по грудень 1986 року, а саме на будівництві об`єкту "пункту промивки і дезактивації рухомого складу по ст. Вільча".
Відповідно до записів трудової книжки позивач дійсно був працівником Дорожньо-транспортного управління Південно-Західної залізниці, будівельно-монтажного потягу № 392 на посаді помічника машиніста дрезини АГМУ по 5 розряду з 30.05.1986 року по 28.08.1987 року.
Однак, будь-яких документів, які підтверджували б участь ОСОБА_1 в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в матеріалах справи немає.
В матеріалах справи міститься відповідь Державного архіву Вінницької обласної державної адміністрації від 21.06.2018 на звернення ОСОБА_1 , якою повідомлено, що документи Дорожньо-транспортного управління Південно-Західної залізниці, будівельно-монтажного потягу № 392 за 1986 рік в архів на зберігання не надходили, у зв`язку з чим немає можливості видати довідку про те, що з травня 1986 року по грудень 1986 року гр. ОСОБА_1 працював на ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно листа Акціонерного товариства "Українська залізниця" філії "Енергоремтранс" виробничого підрозділу Вінницького будівельно-монтажного поїзду від 22.03.2019 року № 40, в архівних документах про перебування ОСОБА_2 у відряджені по станції Вільча Поліського району Київської області на будівництві об`єкту "пункт промивки і дезактивації рухомого складу по ст. Вільча" інформація відсутня.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що є Додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" смт. Вільча  Поліського району Київської області, згідно пункту 2 вищевказаного Переліку належить до зони безумовного (обов`язкового відселення).
В межах зазначеного населеного пункту були розташовані пункти дезактивації техніки і санітарної обробки населення, як зазначає позивач, але наданими документами не підтверджується факт роботи позивача саме на цих пунктах, або їх будівництві.
Колегія суддів критично ставиться до аргументів позивача про можливість підтвердження факту його перебування у відрядженнях на станції Вільча Поліського району Київської області показами свідка ОСОБА_3 , та посилання позивача на покази свідка як на належний та допустимий доказ, оскільки в розумінні статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покази свідків не можуть вважатись належними та допустимими доказами наявності у позивача необхідних відпрацьованих днів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що пояснення свідка не можуть підтверджувати факт участі позивача у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки такий факт повинен підтверджуватись належними та допустимими доказами (документами), перелік яких зазначений в пункті 11 Порядку №551 та є вичерпним. Вказаним переліком не передбачено, що  покази свідків можуть слугувати належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність факту участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи на дають змоги достовірно встановити факт його безпосередньої участі в будь-яких роботах, пов`язаних із усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Також колегія суддів не бере до уваги зауваження позивача про те, що суд не викликав його для дачі пояснення по справі та вважає, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) з дотриманням вимог процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (частина третя статті 257 КАС України).
Для цілей КАС України справами незначної складності є справи, зокрема, щодо: оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг (пункти 2, 3 частини шостої статті 12 КАС України).
Приписами частини четвертої статті 12 та частини четвертої статті 257 КАС України встановлено вичерпний перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, і в цьому переліку відсутні справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо розгляду звернення про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності визначені статтею 263 КАС України, згідно з пунктами 1 та 2 частини першої якої суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ураховуючи наведені норми КАС України, а також характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі, яка є незначної складності, суд першої інстанції правомірно розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.  
При цьому саме по собі клопотання сторони про розгляд справи за її участю, яка відповідно до закону може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), не є достатньою підставою для призначення її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 27 серпня 2019 року у справі № 826/7244/18, відповідно до якої бажання сторін у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, висловлені ними в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення справи до розгляду з викликом її учасників.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 02 серпня 2021 року і не можуть бути підставою для його скасування.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   02 листопада 2021 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Шидловський В.Б.