КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

___________________________________
Справа №755/3501/21
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/7939/2021                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                               при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 9 березня 2021 року (суддя Чех Н.А.) за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), заінтересована особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
 
встановив:
 
15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати бездіяльність Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), яке є правонаступником Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в частині невжиття передбачених ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження №39792094 та подальших вчинених процесуальних дій (накладення арешту на майно, звернення стягнення на заробітну плату), що призвело до порушення її прав, передбачених вказаним Законом;     визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 3 квітня 2013 року №39792094, винесену Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та провести інші дії, у зв`язку із її скасуванням; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 7 грудня 2016 року у виконавчому провадженні №39792094, винесену заступником начальника Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Власенко І.В. та провести інші дії, у зв`язку із її скасуванням; визнати протиправною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30 листопада 2020 року  у виконавчому провадженні №39792094, винесену державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шибіко Є.М. та провести інші дії, у зв`язку і скасуванням.
Мотивуючи вимоги скарги, заявник зазначала, що 28 грудня 2020 року з інформації, розміщеної в автоматизованій системі виконавчих проваджень, їй випадково 
                                                                            
стало відомо про те, що за постановою Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 3 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження №39792094 з виконання виконавчого листа №2-4536 від 27 лютого 2013 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, згідно якого з неї стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №10-7QR/05-200И від 29 травня 2006 року та договором-2 до договору про надання споживчого кредиту від 29 липня 2006 року в розмірі 75 344,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 7 липня 2011 року становить 600 343грн 55коп. та судові витрати по справі: судовий збір в сумі 1700грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120грн, а всього 602 163грн 55коп.
В цей же день їй стало відомо про наявність постанови про арешт її майна та оголошення заборони на його відчуження від 7 грудня 2016 року у виконавчому провадженні №39792094, згідно з якою Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було накладено арешт на належне їй на праві власності майно.
Крім того 30 листопада 2020 року Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 39792094.
Скаржник зазначала, що вона зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 , а тому постанови по відкриття виконавчого провадження не отримувала.
ОСОБА_1 вважала, що не отримання нею постанови про відкриття виконавчого провадження, не надавало державному виконавцю підстав для прийняття постанов про накладення арешту на її майно та звернення стягнення на її доходи.
Також ОСОБА_1 просила поновити їй строк на оскарження дій Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), яке є правонаступником Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, посилаючись на те, що про існування оскаржуваних постанов вона дізналася 28 грудня 2020 року, у встановлений строк звернулася зі скаргою на дії державного виконавця, за якою ухвалою від 6 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено право на повторне звернення.
Скаржник стверджувала, що дізнавшись про ухвалу з ЄДРСР, зразу ж подала повторну скаргу з клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження дій ДВС, так як причини його пропуску вважає поважними, а з 8 січня 2021 року по 24 січня 2021 року на території України діяли суворі карантинні обмеження.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 9 березня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.
Скаржник зазначає, що вона зареєстрована та постійно проживає в с.Станишівка, Житомирського району, а працює в м. Житомирі, юрисдикція виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби обмежена саме Прилуцьким районом та містом Прилуки, тому останній не міг провадити виконавчі дії за виконавчим документом щодо боржника, місце проживання, реєстрації та роботи, якого знаходиться за межами його виконавчого округу. При цьому, факт народження скаржника в с. Ладан не є безумовною підставною відкриття і проведення виконавчих дій Прилуцькою міськрайонною ДВС.
Також скаржник посилається на невиконання державним виконавцем вимог Закону 
                                                                         
України «Про виконавче провадження» в частині направлення їй копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання, а тому дії, які вчинялися державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження вважає незаконними.
ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції 1999 року, після встановлення її місця проживання державний виконавець повинен був направити виконавчий лист за новим місцем проживання боржника.
З приводу пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 посилається на доводи, зазначені у скарзі, і вважає, що суд повинен був самостійно перевірити у Державному реєстрі судових рішень правдивість її пояснень.
У відзиві на апеляційну скаргу Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлялася на адресу боржника, вказану у виконавчому документі та заяві стягувача. Боржник ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження не відреагувала, не надала декларацію про доходи та майно, а також не надала пояснення щодо несплати боргу. Станом на 5 березня 2021 року ОСОБА_1 до відділу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не зверталась, копії документів боржнику не надавалися. Проте до скарги поданої до Дніпровського районного суду м. Києва додано ксерокопію постанови про арешт майна від 7 грудня 2016 року за підписом заступника начальника відділу Власенко І.В. та скріплену печаткою, яку можна отримати тільки при зверненні з письмовою заявою до відділу. Вказана постанова не додавалась до скан-копій виконавчого провадження. З цього можна зробити висновок, що боржник отримувала оригінал постанови про арешт майна боржника, яку направляли за адресою АДРЕСА_2 . 
Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Акціонерне товариство «УкрСиббанк», будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.121-122, 131-132, 142-143, 155-156), тричі у судові засідання своїх представників не направили, тому колегія суддів відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянула справу у відсутність їх представників.
ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сірач В.С. у судовому засіданні 7 вересня 2021 року апеляційну скаргу підтримали, у подальшому у судові засідання не з`являлися, про день та час розгляду апеляційної скарги 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сірач В.С. були повідомлені належним чином (с.с.153-154, 157), у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, тому суд закінчив розгляд справи у їх відсутність. 
Пояснення ОСОБА_1 , направлені 25 жовтня 2021 року на електронну пошту Київського апеляційного суду, не підписані електронним підписом, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сірача В.С., які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи № 2-4536/11, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2012 року задоволений позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №10-7QR/05-200И від 29 травня 2006 року та договором-2 до договору про надання 
                                                                     
споживчого кредиту від 29 липня 2006 року в розмірі 75 344,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 7 липня 2011 року становить 600 343грн 55коп. та судові витрати по справі: судовий збір в сумі 1700грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120грн, а всього 602 163грн 55коп.
Заочне рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.
На виконання заочного рішення суду 27 лютого 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист №2-4536/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №10-7QR/05-200И від 29 травня 2006 року та договором-2 до договору про надання споживчого кредиту від 29 липня 2006 року в розмірі 75 344,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 7 липня 2011 року становить 600 343грн 55коп. та судові витрати по справі: судовий збір в сумі 1700грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120грн., а всього 602 163грн 55коп.
У виконавчому листі зазначено місце проживання боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 . Дана адреса була зазначена у позовній заяві, як адреса місця проживання відповідача ОСОБА_1 , та у договорі поруки, який був укладений з ОСОБА_1 .
На підставі виконавчого листа та заяви представника АТ «УкрСиббанк» 3 квітня 2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби  Прилуцького міськрайонного управління юстиції Бишко І.С. було відкрито виконавче провадження № 39792094 (с.с.22, 23, 25). 
Копія постанови про відкриття виконавчого провадження 3 квітня 2013 року була направлена ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому листі (с.с.24).
10 квітня 2013року головним державним виконавцем Бишко І.С. винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження. Копія постанови 10 квітня 2013 року направлена ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому листі (с.с.26).
7 грудня 2016року заступником начальника Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Власенко І.В. винесено постанову про арешт майна боржника (с.с.31).
23 квітня 2019 року старший державний виконавець Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Москальова О.М. звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області із поданням про розшук боржника. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2019 року оголошено розшук ОСОБА_1 (с.с. 46, 48).
24 вересня 2019 року Прилуцький ВП ГУНП повідомив ДВС м. Прилуки про встановлення місця проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (с.с.49).
Постановою державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шибіко Є.М. від  30 листопада 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Копія постанови направлена державним виконавцем боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому листі.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що судом не було встановлено порушень з боку державного виконавця. Також суд зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою з пропущенням встановленого ст. 449 ЦПК України строку та не надала доказів поважності пропуску строку, тому відсутні підстави для його поновлення.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.
                                                            
Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Відповідно  до  ст.  447  ЦПК  України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої   посадової  особи органу  державної виконавчої служби або приватного виконавця  під час виконання  судового рішення, ухваленого  відповідно до  цього Кодексу,  порушено  їхні права чи інтереси.
Згідно п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Матеріали виконавчого провадження, копії яких були надані суду першої інстанції Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), не містять відомостей про вручення ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 3 квітня 2013 року, про накладення арешту на майно боржника від 7 грудня 2016 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії і інші доходи боржника від 30 листопада 2020 року, оскільки направлялися державним виконавцем за адресою, зазначеною судом у виконавчому листі, як місце проживання боржника.
Однак, з наданої суду першої інстанції копії паспорта ОСОБА_1 , вбачається, що вона з 4 березня 2009 року зареєстрована у АДРЕСА_1 (с.с.8-10)
Як зазначала ОСОБА_1 у скарзі, про вищезазначені постанови та відкрите виконавче провадження вона дізналася 28 грудня 2020 року.
Однак, дана скарга була подана до суду ОСОБА_1 15 лютого 2021 року, про що свідчить відбиток штампу «Укрпошти» на конверті (с.с.12-13).
Отже, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою з пропуском десятиденного строку, встановленого ст. 449 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 449 ЦПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Обґрунтовуючи пропущений строк звернення зі скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що у встановлений законом строк звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яка ухвалою суду від 6 січня 2021 року була їй повернута, про що вона дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Разом з цим, будь-яких доказів свого звернення до суду до 15 лютого 2021 року зі скаргою на постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника та звернення стягнення на заробітну плату боржника, ОСОБА_1 до скарги не додала.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції самостійно повинен був дослідити Єдиний державний реєстр судових рішень та перевірити її посилання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 13 ЦПК України визначено, що  збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, саме ОСОБА_1 зобов`язана була надати суду першої інстанції докази у підтвердження пропущення встановленого процесуального строку з поважних причин.
Однак, такі докази суду першої інстанції ОСОБА_1 не надала.
                                                                 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів не приймає, як докази, приєднані до апеляційної скарги документи: інформацію з інтернет-порталу Судова влада щодо справи № 755/593/21, копію конверту на ім`я ОСОБА_1 , направленого Дніпровським районним судом м. Києва, та трекінг «Укрпошти» про отримання цього конверту 3 квітня 2021 року, оскільки апеляційна скарга не містить обґрунтування неможливості подання цих документів до суду першої інстанції. Також вказані документи не містять достатню та достовірну інформацію стосовно обставин, на які посилається ОСОБА_1 , а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи скарги ОСОБА_1 , що поданню скарги у визначені законом строки  перешкоджали суворі карантинні обмеження, що діяли на території України з 8 січня 2021 року по 24 січня 2021 року, належними доказами не підтверджені.
Згідно пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 9 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020р. до 28 лютого 2021р. на території України карантин, продовживши  дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Відповідно до ухваленого документа, з 8 до 24 січня 2021 року заборонялося робота кафе, ресторанів, барів (крім доставки та замовлень на винос); приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі виключно товарами, що належать до продуктів харчування, лікарськими засобами, виробами медичного призначення, засобами гігієни, побутової хімії, засобів зв`язку, друкованих засобів масової інформації, ветеринарними препаратами, кормами, насінням, засобами захисту рослин, на торгівельних площах, не менше як 60 відсотків яких призначено для торгівлі такими товарами. Торговельна діяльність іншими групами товарів може відбуватися лише із здійсненням адресної доставки замовлень; дозволялася торгівля пальним.
Також в зазначений період можна було надавати фінансові послуги, була дозволена діяльність фінансових установ і діяльність з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльність операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної
                                                                                  
 практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльність з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, перукарень та салонів краси за попереднім записом. Продовжував працювати громадський транспорт.
Здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, не дозволялося в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
ОСОБА_1 не було зазначено, як встановлення вищезазначених карантинних обмежень стало перепоною для її звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, враховуючи, що дана скарга була направлена поштовим зв`язком, а діяльність операторів поштового зв`язку не була припинена у період карантину з 19 грудня 2020 року по 28 лютого 2021 року.
Колегія суддів зазначає, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 пропустила десятиденний строк звернення до суду зі скаргою у порядку ст. 447 ЦПК України та не надала доказів пропуску цього строку з поважних причин.
Разом з цим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні скарги з підстав  пропуску ОСОБА_1 десятиденного строку для її подання та недоведеності наявності поважних причин для поновлення такого строку. 
За змістом ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим кодексом.
Отже, відмовивши у задоволенні скарги на дії та постанови державного виконавця, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України скарги, подані після закінчення процесуальних строків, підстав для поновлення яких судом не встановлено, залишаються без розгляду.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Судом першої інстанції ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду, оскільки вона подана з порушенням встановленого ст. 449 ЦПК України десятиденного строку та недоведеності наявності підстав для поновлення пропущеного строку.
У зв`язку із залишенням скарги ОСОБА_3 без розгляду, апеляційний суд не надає оцінку доводам апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали суду першої інстанції по суті скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 377, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 9 березня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на 
                                                                              
дії та бездіяльність Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), заінтересована особа: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк