КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/15208/2021           
справа №754/12768/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року                                                                                                          м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Вербової І.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бабко В.В. 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
встановив:
 
            В жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів.
 
            Також просить стягнути 8000 грн витрат на правову допомогу.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4 . 
 
            Згоди щодо участі у витратах на дитину не досягнуто, у зв`язку із чим звернулась до суду з цим позовом.
 
            Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:
            Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини у всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 жовтня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 4000 грн.
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,20 грн.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Берещенком Р.О. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, розмір аліментів визначити у фіксованій сумі.
 
            Посилається на те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте суд в рішенні зазначає протилежне.
 
            Представник відповідача через хворобу самоусунувся від представництва.
 
            Щодо суті спору вказує, що при визначенні розміру аліментів не враховано наявності у відповідача іншої дитини, хворих батьків, які потребують його матеріальної допомоги, матеріального стану.
 
            Вказує, що сплатив ОСОБА_3 3 301 000 грн, що покриває аліменти на багато років наперед.
 
            Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.           
 
            Представником ОСОБА_3 - адвокатом Шаповаловим А.М. подано відзив на апеляційну скаргу.
 
            Вказує, що доводи про неналежне повідомлення про розгляд справи не ґрунтуються на обставинах справи. Зазначає, що при ухваленні рішення судом ураховано визначені законом обставини, а відповідач доводів скарги доказами не підтвердив.
 
            Просить стягнути 7000 грн витрат на правову допомогу, що включає написання відзиву на апеляційну скаргу (4000 грн), формування відзиву та направлення його суду (1000 грн), формування відзиву та направлення його відповідачу (1000 грн), формування відзиву та направлення його представнику відповідачу (1000 грн).
            
         Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення про розгляд справи, апеляційним судом установлено наступне.
 
01 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження та ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
 
У зв`язку із поданою представником відповідача заявою про розгляд справи з повідомленням учасників справи та про зупинення провадження у справі, судом 12 листопада 2020 року постановлено ухвалу про розгляд справи з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 20 січня 2021 року.
 
Судове засідання 20 січня 2020 року не відбулось у зв`язку із відрядженням судді. Наступне судове засідання призначено на 23 лютого 2021 року.
 
Конверт із судовою  повісткою на 20 січня 2021 року повернувся без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.46).
 
Відомості про повідомлення відповідача про судове засідання, що мало відбутись 23 лютого 2021 року, відсутні. У справі оголошено перерву та призначено наступне засідання на 12 березня 2021 року.
 
Розписки про повідомлення щодо дат розгляду справи підписані виключно представником позивача.
 
Зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення на а.с.63б стосується вручення ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, тобто ухвали про відкриття провадження у справі. 
 
Відомостей про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи 17 березня 2021 року відсутні.
 
В рішення суду зазначено, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи (всіх судових засідань), про що свідчить вручення судової повістки та розписка.
 
Разом з тим, такі висновки не відповідають обставинам справи з огляду на досліджені вище матеріали справи. Доказів (повідомлення про вручення або відправлення, що повернулись до суду у зв`язку із неврученням тощо) на підтвердження того, що відповідач повідомлявся про судові засідання 23 лютого 2021 року та 17 березня 2021 року, матеріали справи не містять.
 
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
 
Перевіривши вимоги позовної заяви та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
 
Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Суд апеляційної інстанції враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
 
Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину, якщо останній ухиляється від цього або виконує такі обов`язки неналежним чином.
 
Одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я.
 
Частинами 1-3 статті 181 СК України визначено наступне:
1. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
 
Згідно статті 182 СК України:
1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
 
Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Частиною 1 статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
 
Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з матір`ю.
 
Доказів на підтвердження обставин, на які посилається скаржник апеляційній скарзі, до такої не долучено та раніше до суду першої інстанції не надано. 
 
Зокрема, не надано доказів наявності у відповідача іншої дитини; хворих батьків, які потребують його матеріальної допомоги, відомостей про їх майновий стан; доказів щодо майнового стану відповідача, оцінивши який можна було б дійти висновків про те, що відповідач дійсно має фінансове навантаження у такому розмірі, що не забезпечує йому можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.
 
            Доказів на підтвердження сплати ОСОБА_3 3 301 000 грн також не додано та не зазначено характеру такої виплати.
 
Порушуючи перед судом апеляційної інстанції питання про скасування рішення про стягнення аліментів із визначенням їх у фіксованій грошовій сумі, скаржник має довести, що розмір аліментів, які просить стягнути відповідач, є необґрунтованим. Окрім того, стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) є правом стягувача аліментів, а за судом залишається право визначити їх в меншому розмірі з урахуванням обставин справи, зокрема, майнового стану платника. 
 
Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження необґрунтованості позовних вимог справа не містить і доводами апеляційної скарги такі не спростовані.
 
Позовні вимоги ґрунтуються на законі та праві матері, з якою проживає дитина, на отримання аліментів від батька дитини.
 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить вирішити про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених на стадії апеляційного провадження.
 
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
   Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
 
   Згідно із статтею 134 ЦПК України:
1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
 
   Згідно із статтею 137 ЦПК України:
1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Статтею 246 ЦПК України визначено наступне:
1. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
2. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
3. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
 
Відповідно до зазначених вимог процесуального закону для відшкодування судових витрат заявник має дотриматися такого алгоритму та вчинити наступні процесуальні дії:
1)        з першою заявою по суті справи зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат;
2)        подати докази про витрати до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;
3)        якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
 
   У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. 
 
   При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
   Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
   У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
   У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
 
Положення статті 137 ЦПК України вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму. При цьому конкретні значення про неспівмірність суд визначає лише на підставі клопотання іншої сторони. 
 
Клопотань щодо неспівмірності витрат на правову допомогу до апеляційного суду не надходило.
 
На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, надано належні докази: договір про надання адвокатом правової допомоги, додаток до договору, ордер прибутковий касовий ордер.
 
З огляду на викладене, відсутність заяв щодо неспівмірності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення витрат за складання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 4000 грн.
 
В частині стягнення 3000 грн, які стосуються формування та направлення відзиву, то таке не є видом правничої допомоги.
 
Такі витрати також неможливо віднести до компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, оскільки відповідними доказами їх здійснення не підтверджено. Відповідно до приєднаних до відзиву доказів, примірники відзиву відповідачу та його представнику надіслані на електронну пошту.
 
В частині витрат на правничу допомогу, що стосувалися провадження у справі в суді першої інстанції, то беручи до уваги, що підстави їх стягнення у визначеному судом першої інстанції розмірі не оспорювалось, то апеляційний суд уважає за можливе визначити їх у сумі 4000 грн.
 
Оскільки за наслідками вирішення апеляційної скарги рішення скасовано, проте фактично ухвалено рішення про задоволення позову, то понесені скаржником судові витрати не відшкодовуються.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
            Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини у всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 4000 грн.
 
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.
 
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,20 грн.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         І.М. Вербова

                                                                                  В.В. Соколова