УХВАЛА

01 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа № 924/177/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я.
розглянув матеріали касаційної скарги Приватного підприємства                                 "АТП Поділля-Тур"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021
у складі колегії суддів: Миханюк М. В. (головуючого), Дужича С. П., Коломис В. В.
та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021
у складі судді Гладюка Ю. В.
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"
до 1. Фізичної особи-підприємця Бохонок Бориса Васильовича
2. Приватного підприємства "АТП ПОДІЛЛЯ-ТУР" 
3. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "БРОКБІЗНЕС"
4. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА"
про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

16.09.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Приватного підприємства "АТП Поділля-Тур" (далі - ПП "АТП Поділля-Тур") на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі                   № 924/177/21. Одночасно, скаржником у касаційній скарзі порушено питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                         № 924/177/21 визначено склад колегії суддів: Банасько О. О. (головуючий), Пєсков В. Г., Погребняк В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.09.2021.

Розглянувши матеріали касаційної скарги ПП "АТП Поділля-Тур" колегія суддів Верховного суду дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною сьомої статті 12 ГПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що в даному випадку об`єктом оскарження є рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі                                    № 924/177/21, залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021, яким частково задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця Бохонка Бориса Васильовича та                                ПП "АТП Поділля-Тур" на користь позивача майнову шкоду в розмірі                                        34 868,65 грн.

Оскільки, як встановлено з оскаржуваних судових рішень позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до суду першої інстанції подано у 2021 році, відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня було встановлено у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відтак, предметом позову у цій справі є стягнення 34 868,65 грн, що є меншим ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні наведених вище положень ГПК України справа № 924/177/21 є малозначною.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre          v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 293 ГПК України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Колегія суддів, проаналізувавши зміст касаційної скарги звертає увагу, що звертаючись до суду, ПП "АТП Поділля-Тур" в якості підстави подання касаційної скарги посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Разом з тим, обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження у малозначній справі, скаржник зазначає, що вказана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на те, що на підставі оскаржуваних рішень судами покладено на                        ПП "АТП Поділля-Тур", як страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, що грубо суперечить меті страхування цивільно-правової відповідальності. 

Також, скаржником зазначено, що висновки судів попередніх інстанцій нівелюють інститут страхування цивільно-правової відповідальності, який передбачає покладення обов`язку зі сплати грошових коштів на страховика, в якому застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника, а непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодовувати шкоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Розглянувши наведені доводи щодо наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, суд вважає їх необґрунтованими оскільки фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми (аналогічний правовий висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 922/1990/20, від 10.03.2021 у справі № 904/3935/20, від 10.03.2021 у справі № 911/239/20 тощо).

Однак, подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст судових рішень, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність судових рішень попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення скаржник вважає незаконними. Вивчивши доводи та твердження скаржника, Верховний Суд дійшов висновку, що викладені у касаційній скарзі питання потребують дослідження та оцінки доказів у даній справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та враховано межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Так, щодо доводів скаржника про відмову у позові особи, яка не пред`явила вимоги до страховика, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 справі № 465/4287/15 згідно яких Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутись до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Відтак, законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, ДТП, яка стала підставою виплати позивачем 34 898,65 грн, відшкодування яких є предметом спору, сталася 27.02.2018. Заяви ж на виплату страхового відшкодування до ПрАТ "СК "Брокбізнес" та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" подані позивачем лише 14.12.2020, тобто з пропуском однорічного строку на їх подання. Тому, в даних відповідачів були підстави для відмови в здійсненні страхового відшкодування позивачу, а обов`язок цих учасників справи (ПрАТ "СК "Брокбізнес" та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна") щодо відшкодування сплаченої позивачем страхової вплати припинив існування 27.02.2019, і, станом на час розгляду справи  - відсутній.

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів" (аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 22.03.2021 у справі                         № 922/3160/19).

Разом з тим, доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм та є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено (аналогічний правовий висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 916/2438/19, від 22.03.2021 у справі № 918/551/19).

До того ж тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника. Проте наявності таких випадків з обставин даної справи не вбачається, а скаржником не наведено та не обґрунтовано.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 924/177/21 за касаційною скаргою ПП "АТП Поділля-Тур" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021.

У зв`язку з відмовою у відкриті касаційного провадження з підстав, передбачених частиною другою статті 293 ГПК України клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не розглядається.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, пунктом 1 частини першої статті 293, статтею 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "АТП Поділля-Тур" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі № 924/177/21.

2. Копію цієї ухвали, оригінал касаційної скарги із доданими до скарги матеріалами надіслати Приватному підприємству "АТП Поділля-Тур".

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. О. Банасько

Судді                                                                                                    В. Г. Пєсков

                                                                                                    В. Я. Погребняк