ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

30 листопада 2021 року
м. Харків

справа № 623/453/21
провадження № 22-ц/818/5586/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:
позивач – Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року в складі судді Герцова О.М.,

у с т а н о в и в :

У лютому 2021 року Ізюмське  комунальне  підприємство  теплових мереж (далі - Ізюмське КПТМ) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Ізюмське КПТМ надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді територіальної громади м. Ізюм Харківської області. ОСОБА_1 до 25 січня 2021 року був власником квартири АДРЕСА_1 , на його ім`я був відкритий абонентський рахунок НОМЕР_1 . Послуги з централізованого опалення споживач отримував, але не сплачував їх вартість, у зв`язку з чим за період з жовтня 2018 року по грудень 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 25612, 96 грн. Про розмір заборгованості споживач повідомлявся шляхом направлення квитанцій на оплату послуг.
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Ізюмського КПТМ заборгованість в зазначеному розмірі в судовому порядку.

12 травня 2021 року ОСОБА_1   подав  відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Відзив мотивовано тим, що він був власником квартири АДРЕСА_1 в період з 23 квітня 2019 року по 25 січня 2021 року. Зазначає, що 25 січня 2021 року він сплатив заборгованості за надані послуги з теплопостачання за вказаний період, яка складає суму в розмірі 14137,00 грн. Вказує, що між Ізюмським КПТМ та ним договір про постачання теплової енергії не укладався. Крім того, всупереч частини третьої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» заборгованість нараховувалась не за опалюваний період. 

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року позов задоволено частково.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення є доведеною, а обов`язок відповідача оплачувати дані послуги ґрунтуються на законі. Доказів, які б спростовували факт ненадання та/або неотримання послуг з централізованого опалення відповідачем не надано, що є його процесуальним обов`язком. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 сплатив суму заборгованості в розмірі 14137,00 грн. 

10 серпня 2021 року ОСОБА_1   звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами не укладався договір про надання послуг з централізованого опалення. Розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви, містить помилки та неточності. Крім того, всупереч частини третьої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» заборгованість нараховувалась не за опалюваний період. 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду  апеляційної скарги має право  залишити  судове рішення  без змін,  а скаргу  без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України). 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що Ізюмське КПТМ є виробником комунальної послуги з централізованого опалення, що підтверджується копією рішення Ізюмської міської ради «Про визначення виконавців житлово комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у жиловому фонді територіальної громади м. Ізюм Харківської області» від 31 травня 2013 року № 1864 (а. с. 5).

ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 23 квітня 2019 року Комунальним житловим ремонтно- експлуатаційним підприємством (а. с. 45).

25 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2 одержав у власність вказане майно (а. с. 7).

З розрахунку заборгованості вбачається, що особовий рахунок НОМЕР_1 відкрито на ім`я  ОСОБА_1 , за період з  жовтня 2018 року по грудень 2020 року за адресою:  АДРЕСА_2 , утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 25612,96 грн (а. с. 3).

25 січня 2021 року ОСОБА_1 сплатив Ізюмському КПТМ суму заборгованості за послуги централізованого опалення  в  розмірі 14137 грн (а. с. 46).

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року (далі - Закон № 1875-IV) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 32 Закону № 1875-IV передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України № 2633-IV від 02 червня 2005 року «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання також виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статтей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (стаття 64 ЖК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 1, 5, 8 частини першої, пунктів 1, 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-IV споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктами 1, 3, 6 частини другої статті 21 Закону №1875-IV виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Вирішуючи спір,  суд першої інстанції правомірно виходив з того, що  за адресою:  АДРЕСА_2  абонентський рахунок  НОМЕР_1   було  відкрито  на ім`я  ОСОБА_1 . Відповідач  сплатив Ізюмському КПТМ суму заборгованості за послуги централізованого опалення  в  розмірі 14137 грн за період з 23 квітня 2019 року по 25 січня 2021 року, чим підтвердив факт споживання послуги з централізованого опалення. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з централізованого опалення. 

Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок, наданий позивачем, містять розбіжності та не точності, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відповідачем не надано інший розрахунок на спростування доводів позивача. 

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 141, 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В.Маміна 

                                                                О.М.Хорошевський