ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 листопада 2021 року
м.Харків

справа №953/1822/20
провадження № 22-ц/818/6233/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Котелевець А.В., Тичкова О.Ю.

учасники справи:
позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до  ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентованої виплати потерпілому за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року, постановлене під головуванням судді Лях М.Ю., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентованої виплати потерпілому, у розмірі 47 361,75 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані здійсненням регламентної виплати потерпілим, в розмірі 47361,75 грн., витрати, понесені на проведення дослідження транспортних засобів у розмірі 1666,60 грн., а також судовий збір у розмірі 2102 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; апелянт зазначає, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Приватному Акціонерному Товаристві «Європейський Страховий Союз». Сума заподіяної шкоди у результаті ДТП не перевищує ліміт відповідальності, який погоджено у полісі у розмірі 100 000 грн. Вважає, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страховика, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідач вказує, що належним відповідачем у справі за вказаним позовом має бути саме Приватне Акціонерне Товариство «Європейський Страховий Союз».
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Постановою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року – скасовано та ухвалено нове. Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентованої виплати потерпілому – залишено без задоволення. Стягнуто з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 3153 грн.
Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року постанову Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року – скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зазначено, що суд апеляційної інстанції передчасно дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат в порядку регресу, оскільки ОСОБА_1 не надав суду оригінал страхового полісу. З урахуванням того, що позивач заперечував щодо дійсності полісу обов`язкового страхування, а також враховуючи те, що в Централізованій базі даних МТСБУ саме на автомобіль відповідача відсутня інформація про укладення договору обов`язкового страхування, - відсутні підстави вважати, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному Акціонерному Товаристві «Європейський Страховий Союз».
Відповідно до вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367, ст. 417 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в  централізованій базі даних МТСБУ відсутня інформація, що станом на день ДТП (17.09.2018 року) автомобіль відповідача марки «Geely Emgrand 7», р.н.  НОМЕР_1 , був застрахований. Крім того, відповідно до довідки №3018261594833218 про дорожньо-транспортну пригоду, складеної 17.09.2018 Управлінням патрульної поліції в Харківській області, дані щодо полісу обов`язкового страхування у транспортного засобу «Geely Emgrand 7», р.н.  НОМЕР_1 , також були відсутні. З урахуванням того, що  на день ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, який визнаний винним у ДТП, не була застрахована, шкода потерпілому відшкодована МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, тому наявні підстави для стягнення з  ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу витрати, пов`язані із здійсненням регламентованої виплати потерпілому.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 17 вересня 2018 року у м. Харкові на перехресті проспекту Тракторобудівників і вулиці Краснодарській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля GEELY, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Ford, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.5).
25 вересня 2018 року потерпілий ОСОБА_4 подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а 09 листопада 2018 року - заяву про відшкодування шкоди, оскільки особа, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (а.с.23,24).
Для визначення матеріального збитку, завданого автомобілю Ford, номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, власником якого є ОСОБА_4 МТСБУ надало відповідне доручення ТОВ «Незалежна експерта компанія». За послуги ТОВ «Незалежна експертна компанія» МТСБУ понесло витрати у розмір 866,60 грн, що підтверджується рахунком від 01 листопада 2018 року № 747, актом виконаних робіт і платіжним дорученням від 30 листопада 2018 року (а.с.6-8).
Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Ford, номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді від 01 листопада 2018 року № 363/М/2018, складеного ТОВ «Незалежна експертна компанія» на замовлення МТСБУ, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 6 114,64 грн. без податку на додану вартість та 6 847,97 грн. з податком на додану вартість (а.с.9-12).
Наказом від 03 грудня 2018 року №11181 МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих ОСОБА_4 у розмірі 6114,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 04 грудня 2018 року (а.с.25-26).
20 вересня 2018 року потерпілий ОСОБА_3 також подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а 03 грудня 2018 року - заяву про відшкодування шкоди, оскільки особа, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (а.с.43-44).
Для визначення матеріального збитку, завданого автомобілю Toyota, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, власником якого є ОСОБА_3 , МТСБУ надало відповідне доручення ТОВ «Незалежна експертна компанія». За послуги ТОВ «Незалежна експертна компанія» МТСБУ понесло витрати у розмірі 800 грн, що підтверджується рахунком від 09 листопада 2018 року № 783, актом виконаних робіт і платіжним дорученням від 11 січня 2019 року (а.с.27).
Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді від 08 листопада 2018 року № 402/М/2018, складеного ТОВ «Незалежна експертна компанія» на замовлення МТСБУ, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 41 247,11 грн без податку на додану вартість та 48 337,63 грн з податком на додану вартість (а.с.30-33).
Наказом від 11 січня 2019 року №282 МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих ОСОБА_5 у розмірі 41 247,11 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11 січня 2019 року (а.с.45-46).
18 вересня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України направило на адресу  ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с.47). В претензії зазначено, що виплачуючи потерпілим страхове відшкодування на загальну суму 47 361,75 грн, з урахуванням витрат на проведення дослідження колісних транспортних засобів у розмірі 1 666,60 грн, МТСБУ виходило із того, що ОСОБА_1 , який керував своїм транспортним засобом, на момент дорожньо-транспортної пригоди, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З урахуванням вимог ч.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 має відшкодувати МТСБУ понесені витрати в порядку регресу.
Як на підставу позовних вимог, Моторне (транспортне) страхове бюро України посилалося на те, що позивач має право зворотньої вимоги до ОСОБА_1 , як до особи винної у ДТП, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована на час ДТП. В добровільному порядку відповідач не виконав вимоги претензії, які були направлені йому 18 вересня 2019 року. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі здійсненням регламентної виплати потерпілому у загальному розмірі 47 361,75 грн і витрати на проведення дослідження транспортних засобів і збір документів у розмірі 1666,60 грн.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).
Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).
Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
При цьому вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно зі статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст.55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.
Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем надано до суду копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 вересня 2017 року № АК/7435952, згідно з яким цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «ЄСС» (а.с.79).
При перевірці автомобіля GEELY, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , було встановлено, що поліс обов`язкового страхування відсутній на дату дорожньо-транспортної пригоди (а.с.65). 
Крім того позивачем було перевірено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 вересня 2017 року № АК/7435952. В централізованій базі даних МТСБУ зазначено, що за даним полісом страховиком ПрАТ «ЄСС» застрахований транспортний засіб Opel Astra, номерний знак НОМЕР_4 , а не транспортний засіб відповідача (а.с.64).
Таким чином матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на день ДТП (17.09.2018 року) автомобіль відповідача марки «Geely Emgrand 7», р.н. НОМЕР_1 , був застрахований.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Із матеріалів справи убачається, що позивач не визнав обставини укладення відповідачем договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності, оскільки відсутній оригінал полісу обов`язкового страхування на автомобіль GEELY, номерний знак НОМЕР_1 .
Крім того відповідно до довідки №3018261594833218 про дорожньо-транспортну пригоду, складеної 17.09.2018 Управлінням патрульної поліції в Харківській області, дані щодо полісу обов`язкового страхування у транспортного засобу «Geely Emgrand 7», р.н. НОМЕР_1 , також були відсутні (а.с.66).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з пунктом 1.8 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.
Відповідно до пунктів 17.2, 17.4 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. У разі втрати страхового поліса страховик зобов`язаний протягом семи календарних днів безкоштовно видати дублікат цього поліса на підставі заяви страхувальника. У разі втрати дубліката умови його повторної видачі визначаються договором.
У пункті 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).
Таким чином належним доказом укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності може бути лише оригінал страхового полісу.
Згідно з частиною шостою статті 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Оригіналу страхового полісу відповідачем до суду не надано.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентованої виплати потерпілому, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова