ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8531/21 Справа № 183/3267/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 932,54 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 16 вересня 2014 року.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 20 травня 2020 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 159 902,02 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 11 883,73 доларів США; заборгованості за процентами за користування кредитом – 32294,63 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом – 1287,30 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 114 436,36 доларів США.
Враховуючи, що законодавством передбачено право кредитора вимагати від боржника частину суми заборгованості за кредитом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року у розмірі 11 883,73 доларів США (заборгованості за тілом кредиту).
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивовано тим, що висновки суду про пропущений строк звернення, є помилковими, оскільки судом не враховано строк виконання зобов язань, та продовження користування відповідачем кредитними коштами, що свідчить про невірне застосування строку. Суд залишив поза увагою той факт, що строк позовної давності, переривався в період врегулювання спору у позасудовому порядку, шляхом здійснення стягнення за виконавчим написом нотаріуса.
15 вересня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судом встановлено, 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 17 вересня 2007 року, за умовами якого банк надав відповідачеві 15 932,54 доларів США, а останній зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення та сплату нарахованих процентів з розрахунку 9,96% річних у встановлений термін. Договір укладений строком до 16 вересня 2014 року (а.с. 54-64, 84-86).
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, того ж дня 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1  укладений договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу у заставу легковий автомобіль CHERY AMULET, 2007 року випуску, р/н НОМЕР_1 (а.с. 87-89).
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 0427/4997/2012 від 01 квітня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , у розмірі 113465,22 грн. звернуто стягнення на предмет застави - легковий автомобіль CHERY AMULET, 2007 року випуску, р/н НОМЕР_1 (а.с.90-92).
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 свої зобов язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Останній платіж ОСОБА_1 , по погашенню заборгованості на суму 1514,33 грн., здійснений 28 травня 2010 року (а.с. 46-47). 
22 травня 2020 року відповідач подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. 
Пунктом 7.1. кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування коштів на рахунок автосалону на строк з 17 вересня 2007 року до 16 вересня 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 15932,57 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля у розмірі 11084,6 доларів США, сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 554, доларів США у момент надання кредиту, у розмірі 4286,94 доларів США на сплату страхових платежів згідно з договорами страхування, передбаченими п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, а також у розмірі 6,8 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «27» число кожного місяця.
Зі штампу на конверті експрес-доставки, в якому позовна заява надійшла до суду, вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов 10 червня 2020 року (а.с. 22).
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній платіж у розмірі 1514,33 грн. було здійснено відповідачем  28 травня 2010 року, однак з позовом до суду банк 10 червня 2020 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем під час розгляду справи.
Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).
При цьому, відповідач не заперечував факт отримання в 2007 році кредитних коштів, користування ними та часткову сплату заборгованості за кредитним договором, що підтверджується відповідною випискою, та поданням останнім заяви про застосування позовної давності, оскільки саме це й свідчить про те, що позов є обґрунтованим в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.
У пункті 11 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від18грудня 2009року №14«Про судоверішення уцивільній справі» судам роз`яснено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Апеляційним судом встановлено, що строк дії договору закінчився 16 вересня 2014 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії договору продовжено, позивачем надано не було. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення п.5.1. умов кредитного договору від 17 вересня 2007 року, не надав оцінку строку виконання зобов`язань, правильності висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом поза межами трирічного строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, що є самостійною підставною для відмови у позові.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою той факт, що строк позовної давності переривався в період врегулювання спору у позасудовому порядку, шляхом здійснення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, не заслуговують на увагу, оскільки такий напис нотаріусом було вчинено поза межами строку позовної давності.
Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано їх спростував.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
О.В. Лаченкова